Дата документу 12.08.2021 Справа № 334/4022/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/2908/21                                        Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф. 
Є.У.№  334/4022/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
Головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних,
за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних.
Зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01 липня 2020 року, задоволено його позов до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування заставленого комерційного майна №570125921.15 від 16.02.2015 у розмірі 20 664,16 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання у сумі 5070,41 грн., інфляційні втрати у сумі 453,76 грн., 3% річних у сумі 340,20 грн., а всього 26528,53 грн. Відповідач виконав рішення суду 14.07.2020.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування у сумі 20 664,16 грн. за період з 17.03.2016 по 13.07.2020 інфляційні втрати становлять 9650,16 грн., 3% річних становлять 2202,86 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 840,80 грн. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 9 650,16 грн., 3% річних у сумі 2202,86 грн., а всього: 11853,02 грн. 
Стягнуто з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 840,80 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Страхова компанія «ІНГО» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду в скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги. 
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані позивачем ОСОБА_1 02.08.2021 року. 
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Встановлено, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01.07.2020, задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування заставленого комерційного майна №570125921.15 від 16.02.2015, стягнуто з відповідача страхове відшкодування у розмірі 20664,16 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання у сумі 5070,41 грн., інфляційні втрати за період з 29.09.2015 по 16.03.2016 у сумі 453,76 грн., 3% річних за цей же період у сумі 340,20 грн., а всього 26528,53 грн. (а.с.6-20).
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 16.02.2015 між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування заставленого комерційного майна № 570125921.15, відповідно до якого страховик взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку відшкодувати страхувальнику нанесену матеріальну шкоду відповідально до умов цього договору та в межах страхової суми, а страхувальник зобов`язався сплачувати страхову премію у визначеному розмірі 1 449,69 грн. та в узгоджені сторонами строки – до 15.02.2016.
31.05.2015 стався страховий випадок, проте страховик не здійснив виплату страхового відшкодування у строки і на умовах, передбачених договором.
Судовим рішенням було також встановлено, що крайнім строком виплати страхового відшкодування є 28.09.2015, а тому період прострочення його виплати рахував з 29.09.2015, та було стягнуто з відповідача страхове відшкодування у розмірі 20664,16 грн., а також інфляційні втрати у сумі 453,76 грн., 3% річних у сумі 340,20 грн. за прострочення виконання зобов`язання за період з 29.09.2015 до 16.03.2016. 
Згідно доводів позову, які не заперечувалися відповідачем по справі, страхове відшкодування у розмірі 20664,16 грн. на виконання рішення суду відповідач виплатив 14.07.2020.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частинами першою та другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум. 
Судове рішення про стягнення з боржника коштів яке фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. 
Установивши, що рішенням суду від 11.12.2019 було стягнуто суму страхового відшкодування у розмірі 20664,16 грн. та за прострочення його виплати інфляційні втрати та 3% річних за період з 29.09.2015 до 16.03.2016, фактично заборгованість за рішенням суду була виплачена боржником 14.07.2020, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 17.03.2016 по 13.07.2020 .
Розрахунок ОСОБА_1 ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не спростувала, за період прострочення виконання зобов`язання з 17.03.2016 по 13.07.2020 індекс інфляції становить 146,7% (103,5 х 100,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9 х 113,7 х 109,8 х 104,1 х 102,0 / 100 х1 2 = 146,7%), інфляційні втрати становив 9650,16 грн. ((20664,16 грн. х 146,7 / 100) – 20664,16 грн. = 9650,16 грн.). 
Судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто та задоволенні позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 9650,16 грн. і 3% річних у розмірі 2202,86 грн. за період з 17.03.2016 по 13.07.2020 р. 
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. 
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО»  залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021  по цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська