Єдиний унікальний номер 226/2017/20 
Номер провадження 22-ц/804/1323/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року          
м. Бахмут 

справа № 226/2017/20
провадження № 22-ц/804/1323/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

          розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 226/2017/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року (суддя Салькова В.С.), ухваленого в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 19 лютого 2021 року,–

В С Т А Н О В И  В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В серпні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що з 17 березня 2006 року вона та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер. Після смерті чоловіка вона успадкувала автомобіль ЗАЗ SENS, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, право керування яким мала і раніше. 20 серпня 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась біля ринку мікрорайона «Світлий» м. Мирноград, Донецької області, за участі ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем Seat Cordoba, державний номер НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності, під час руху заднім ходом здійснив наїзд на автомобіль ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1 , який на той момент був припаркований біля ринку «Світлий», м. Мирноград, Донецької області, де був вимушено залишений нею. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди два автомобілі отримали механічні пошкодження. За вказаними обставинами, відносно водія ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 013763 від 20 червня 2017 року за статтею 124 КУпАП та вказані обставини ДТП були встановлені Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача на день ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». В серпні 2017 року її чоловік звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з письмовою заявою про виплату йому страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1 .01 листопада 2018 року її чоловік отримав від ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідачем, який є володільцем транспортного засобу-джерела підвищеної небезпеки, до теперішнього часу матеріальна шкода, завдана ДТП не відшкодована. З огляду на відмову страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» від здійснення страхової виплати, до водія ОСОБА_2 перейшов обов`язок в повному обсязі відшкодувати  матеріальну  шкоду, завдану майну її чоловіку в результаті ДТП. Відповідно до висновку проведеного дослідження № 33 експертного авто товарознавчого дослідження від 26 вересня 2017 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля ЗАЗ Sens державний номер НОМЕР_1 на час проведення дослідження складає 12 174,11 грн.

Після смерті ОСОБА_3 (чоловіка) вона звернулася до нотаріуса і прийняла спадщину, що відкрилась після його смерті. Зважаючи на це, та небажання відповідача в добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду, вона, як правонаступник та спадкоємець її чоловіка, має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 збитків, завданих майну її чоловіка в результаті ДТП, у судовому порядку.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 12 174,11 грн., як відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодження майна в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20 серпня 2017 року; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у сумі 4440,80 грн., які складаються з судового збору 840,80 грн., витрат на професійну правничу допомогу 2000,00 грн. та на залучення експерта і проведення експертизи 1600,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної шкоди, відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач не зверталася до страховика відповідача та не отримала його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явила вимогу до відповідача про відшкодування шкоди, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач – ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 6440,80 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Розмір франшизи за полісом обов`язкового страхування цивільного-правової відповідальності  власників транспортних засобів № АК/3480055 від 31 березня 2017 року, відповідно до статті 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка згідно до страхового полісу складав 2000,00 гривень. Тобто, крім сум, у виплаті яких страховиком було відмовлено, у ОСОБА_2 в результаті завдання вказаної шкоди ДТП виник обов`язок сплатити франшизу у розмірі 2000,00 грн., на що судом першої інстанції не було звернуто увагу.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме неправильне тлумачення наведених норм закону, які передбачають, що за умови, якщо згідно з договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, має здійснюватися особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Висновок суду про відсутність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування не відповідає встановленим обставинам справи, так як  в матеріалах справи наявне письмове рішення страхової компанії про відмову у виплаті потерпілому страхового відшкодування з підстав, яка була одержана за життя ОСОБА_3 в листі страховика від 01 листопада 2018 року (а.с.15). З огляду на відмову страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» від здійснення страхової виплати до водія ОСОБА_2 перейшов обов`язок в повному обсязі відшкодувати матеріальну шкоду, завданої майну її чоловіка в результаті ДТП, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиви на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Легковий автомобіль «ЗАЗ SENS», д/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.11), право власності на автомобіль набуте позивачем у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка позивача ОСОБА_3 (а.с.30-33).

20 серпня 2017 року за участю автомобілів «ЗАЗ SENS», д/н НОМЕР_1 , та «SEAT CORDOBA», д/н НОМЕР_2 , сталася дорожньо-транспортна подія. 

Згідно з постановою судді Димитровського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року у справі №226/1555/17, 20 серпня 2017 року о 10-30 водій ОСОБА_2 біля ринку в м-ні Світлому м. Мирнограда, керуючи автомобілем «SEAT», д/н НОМЕР_2 , під час заднього руху здійснив наїзд на автомобіль «ЗАЗ», д/н НОМЕР_1 , який на той момент стояв, і який перебуває під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою, яка набрала законної сили 07 листопада 2017 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, і на нього накладене стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/69903573).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 станом на 20 серпня 2017 року була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», про що наявний поліс №АК/3480055 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 01 квітня 2017 року до 31 березня 2018 року включно. За цим полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи – 2000,00 грн. (а.с.12). 

28 серпня 2017 року ОСОБА_1 складене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого на ім`я генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», в якому зазначені учасники та викладені обставини ДТП, наведено детальний опис пошкоджень транспортного засобу та розмір страхового відшкодування, який заявник вважає задовільним (10 000,00 грн.) (а.с.13-14).

Відповідно до дослідження №33 експертного автотоварознавчого дослідження за фактом аварійних ушкоджень автомобіля «ЗАЗ SENS», д/н НОМЕР_1 , від 26 вересня 2017 року вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), завданої володільцю автомобіля «ЗАЗ SENS», д/н НОМЕР_1 , на момент проведення дослідження може становити 12 174,11 грн., а вартість відновлювального ремонту цього автомобіля (з технічної точки зору) на момент проведення дослідження може становити 9775,38 грн. (а.с.20-28). 

20 листопада  2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 пред`явлено ОСОБА_2 претензію щодо виплати відшкодування (франшизи), якою просила відповідача провести взаєморозрахунки за його страховим полісом в частині передбаченої франшизи в сумі 2000,00 грн та понесених нею витрат на залучення експерта в розмірі 1600,00 грн. (а.с.17-18).

Як вбачається з акту виконаних робіт №87 від 11 грудня 2017 року, в автомобілі «ЗАЗ SENS», д/н НОМЕР_1 , виконані ремонтно-кузовні роботи на суму 900,00 грн., малярні роботи на суму 950,00 грн., вартість лакофарбових та підготовчих матеріалів склала 2640,00 грн., деталей авто – 5300,00 грн., а загалом – 9790,00 грн. (а.с.80а,81).

Згідно з листом від 20 грудня 2017 року, спрямованим ТДВ «СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_3 , сума страхового відшкодування з урахуванням передбаченої франшизи в розмірі 2000,00 грн. становить 4421,17 грн., дослідження № 33 експертного автотоварознавчого дослідження від 26 вересня 2017 року не може прийматися до уваги через те, що в ньому враховане пофарбування задніх лівих дверей автомобіля, яке не відноситься до пошкоджень, завданих автомобілю внаслідок ДТП 20 серпня 2017 року. Для отримання страхового відшкодування запропоновано надати документи за переліком та реквізити для перерахування грошових коштів (а.с.88).

Зі звіту №17-D/38/7 від 15 вересня 2017 року, замовленого СК «Альфа-Гарант», вбачається, що матеріальний биток, завданий власнику КТЗ ЗАЗ SENS, д/н НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження, складає 6421,17 грн. (а.с.89-96). 

01 листопада 2018 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» листом повідомило власника автомобіля ОСОБА_3 про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 27 квітня 2018 року у справі №226/2392/17 прийнято відмову представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 від позову до ОСОБА_2 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП 20 серпня 2017 року, провадження у справі закрите (а.с.15).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову  складає 12 174,11 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зверталася до страховика відповідача та не отримала його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явила вимогу до відповідача про відшкодування шкоди, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів  справи, 01 жовтня 2018 року ОСОБА_3 , звернувся до «СК «Альфа-Гарант»,  з заявою про  виплату страхового відшкодування (вх.№ 12/7602).  Листом від 01 листопада 2018 року йому було відмовлено  у виплаті страхування відшкодування за пошкоджений транспортний засіб ЗАЗ Sens державний номер НОМЕР_1 , за відсутність правових підстав, оскільки ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 27 квітня 2018 року у справі №226/2392/17 прийнято відмову представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 від позову до ОСОБА_2 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП 20 серпня 2017 року, провадження у справі закрите (а.с.15). 
  
Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. 

Вимогами статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено : 37.1. підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (пункт 37.2 статті 32 Закону № 1961-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 за життя не звертався до страхової компанія з заявою по виплату страхового відшкодування , крім того, підстави з яких було відмовлено йому у виплаті страхового відшкодування, не передбачені вимогами  статті 37 Закону № 1961-IV в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. 

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 за життя отримав відмову страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» у виплаті страхового відшкодування, до ОСОБА_2 , як винної особи перейшов обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, завдану майну в результаті ДТП.

Як вбачається із матеріалів  справи легковий автомобіль «ЗАЗ SENS», д/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.11), право власності на автомобіль набуте позивачем у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка позивача ОСОБА_3 (а.с.30-33).

Згідно з вимогами частини статі 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків  (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог статті  1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

А отже до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки померлого  ОСОБА_3   і вона має право вимоги про відшкодування шкоди до відповідача. 

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту  1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Визначення страхового випадку міститься в статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Чинним законодавством передбачено як стягнення відшкодування шкоди на підставі звітів про вартість матеріальної шкоди для подальшого ремонту автомобіля, або отримання відшкодування, якщо особа не бажає відновлювати транспортний засіб, так і за доказами про реально понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем на підтвердження своїх  позовних вимог надано дослідження № 33 від 26 вересня 2017 року, з якого вбачається, що вартість матеріальної шкоди завданої  власнику автомобілі ЗАЗ SENS, держномер  НОМЕР_1 на момент проведення дослідження становить 12 174,11 гривен, вартість відновленого ремонту  (з технічної точки зору точки)  завданого  власнику автомобілі ЗАЗ SENS, держномер  НОМЕР_1 на момент проведення дослідження становить 9 775,38 грн.( а.с.22)

Проте колегія суддів апеляційної суду критично ставиться до зазначеного висновку, оскільки  в ньому зазначено, що в автомобілі пошкоджені  дзеркало наружне заднього виду  ліве, двір передня ліва та двір задня ліва, проте з повідомлення Цв Генеральному директору ТДВ Страхова компанія «Альфа-гарант» ОСОБА_5 вбачається, що в графі «детальний опис пошкоджень ТЗ отриманих при ДТП» зазначено: ліве дзеркало заднього виду, передня ліва двері. Відомостей про пошкодження задньої лівої двері відсутні. (а.с.13).

Крім того, листом від 20 грудня 2017 року, спрямованим ТДВ «СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_3 , повідомлено, що дослідження № 33 експертного автотоварознавчого дослідження від 26 вересня 2017 року не може прийматися до уваги через те, що в ньому враховане пофарбування задніх лівих дверей автомобіля, яке не відноситься до пошкоджень, завданих автомобілю внаслідок ДТП 20 серпня 2017 року. (а.с.88).

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд не приймає відомості зазначенні в дослідженні № 33 експертного автотоварознавчого дослідження від 26 вересня 2017 року. 

Також матеріали справи містять звіт №17-D/38/7 від 15 вересня 2017 року,виготовлений на замовлення СК «Альфа-Гарант» ФОП ОСОБА_6 , згідно якого вартість (розмір) матеріального збитку власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновленого ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастей, без урахування ВТВ становить 6 421,17 гривен, доказів , що спростовують даний звіт ні суду першої ні суду апеляційної інстанції не наданою 

Отже з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням майна в результаті ДТП в розмірі 6 421,17 грн.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення, та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі – 6 440,80 грн., з яких: 840,80 грн. – витрати пов`язанні з сплатою судового збору до суду першої інстанції; 1600,00 грн. – витрати пов`язанні з залученням експерта та проведення експертизи; 2 000,00 грн. – витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції; 2 000,00 грн. – витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами 1,3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанціях надано: договір про надання правничої допомоги від 19 серпня 2020 року (а.с.86), акт здачі-прийому виконаних робіт від 19 серпня 2020 року (а.с.87), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 19 серпня 2020 року (а.с.34), договір про надання правничої допомоги від 20 лютого 2021 року (а.с.143), квитанція до прибуткового касового ордера № 4 від 20 лютого 2021 року (а.с.144).

Отже, позивач згідно з положеннями статті 81 ЦПК України довела надання їй адвокатом Оніловим В.Л. правничої допомоги у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому вони підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі – 4062,37 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог) з яких: 2109,78 грн. – витрати на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанціях; 843,91 грн. – витрати пов`язанні з залученням експерта та проведення експертизи; 443,47 грн. – витрати пов`язанні з розглядом справи в суді першої інстанції; 665,21 грн. – витрати пов`язанні з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 369, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -   

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6421 (шість тисяч чотириста двадцять одна) гривня 17 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4062 (чотири тисячі шістдесят дві ) гривні 37 копійок, з яких: 2109,78 гривень – витрати на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанціях; 843,91 гривень – витрати пов`язанні з залученням експерта та проведення експертизи; 443,47 гривень – витрати пов`язанні з розглядом справи в суді першої інстанції;  665,21 гривень – витрати пов`язанні з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                             О.О.Тимченко

Судді:                      О.А. Мірута
                           Я.В. Хейло