Справа № 426/57/19 
Провадження № 22-ц/810/596/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Лозко Ю.П. 
суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання – Сінько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 04 лютого 2020 року ухваленого судом у складі судді Осіпенко Л. М. в приміщенні того ж суду
у справі про стягнення упущеної вигоди        
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
відповідач – Сватівська районна державна адміністрація Луганської області

встановив:

У  січні 2019  року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, що судовими рішеннями встановлено незаконне позбавлення його права оренди земельної ділянки під водоймищем, розташованих на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області внаслідок чого він не міг вільно користуватись орендованим майном, поніс збитки у вигляді упущеної вигоди, тому просив стягнути з ОСОБА_2 , Сватівської районної державної адміністрації, у зв`язку із вчиненням недійсного правочину, на його користь упущену вигоду у розмірі 33 231 355,42 гривень. 
Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 04 лютого 2020 рокуу задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги, висновки суду про відмову в задоволені позову є помилковими, оскільки позивач вважає, що ним доведено підстави позову належними та допустимими доказами яким судом не надано належної оцінки, при цьому судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання  про долучення до матеріалів даної справи, матеріалів цивільної справи №433/1992/17 за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_3  про розподіл спільного майна подружжя, під час вирішення якої, Троїцьким районним судом Луганської області встановлено, що ОСОБА_2  вирощував рибу відповідних видів у спірному водоймищі протягом часу з 2011 по 2017 рік включно та проведено її поділ між сторонами цієї справи, а саме, - сукупності всієї риби виду товстолобик білий, товстолобик строкатий, короп, білий амур в водному об`єкті (водоймищі), розташованого на ділянці земель водного фонду загальною площею 54,4 га, яка знаходиться на території  Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, що на думку скаржника свідчить про те, що за звичайних обставин він так саме міг би виростити не менший розмір риби ніж ОСОБА_2 , і так само годувати цю рибу такими ж кормами і зариблювати водоймище мальком товстолобик білий, товстолобик строкатий, короп, білий амур, і реально одержати доходи (упущену вигоду) як би не порушення відповідачем ОСОБА_2 права оренди позивача, земельної ділянки під водоймищем, що розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області.
У відзиві на апеляційну скаргу Сватівська районна державна адміністрація посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та необґрунтованість доводів скарги ОСОБА_1 , при цьому вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, представника відповідача – адвоката Лісечка О.С., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, і просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд врахував правові позиції та висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року в справі № 6-237цс16; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 750/8676/15-ц;постановах Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 923/2075/15, від 9 грудня 2014 року у справі № 5023/4983/12; постановах Верховного Суду України від 06 березня 2013 року № 6-5цс3, від 18 вересня 2013 року № 6-99цс13, від 25 грудня 2013 року № 6-118цс13, і виходив з того, що матеріали справи не містять будь-які докази, які б свідчили про наявність риби та її кількість на грудень 2009 року, на момент коли, як вважає позивач, було порушене його право вільного користування орендованим ставком, а тому наведені ним розрахунки, за відсутності достовірних вихідних даних, не можуть бути реальними. Доводи представника співвідповідача про застосування строків позовної давності, судом не взято до уваги в зв`язку з відмовою в задоволенні позову за необґрунтованістю.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовуються доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Пункт 2 ч.2 цієї статті до збитків також відносить доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Ч.3 ст.22 цього Кодексу встановлює, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.  Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.
Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби орендована ним земельна ділянка з водним об`єктом була вільною.
Отже, саме на позивача покладено обов`язок  доказування, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації № 168 від 08 квітня 2004 року між Сватівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 28 грудня 2004 року укладений договір оренди землі та водного об`єкту площею 54,4 га, розташованої на території Містківської сільської ради, та який було зареєстровано у Сватівському районному комплексному відділі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 30.12.2004 року за № 040441700137 (а.с.31-34).
За статтею 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі вимог ст.ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України і ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.
Державна реєстрація зазначеного вище договору оренди водоймища, укладеного 28 грудня 2004 року між Сватівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , відбулася. Отже, він є укладеним, оскільки з урахуванням вказаних вище норм, та положень ст. 638 ЦК України про те, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, моментом вчинення правочину слід вважити момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. У зв`язку з цим лише за рішенням суду він може бути визначений недійсним, якщо є для цього підстави, передбачені законодавством.
30 грудня 2009 року за наявності дійсного договору оренди від 28 грудня 2004 року, укладеного із ОСОБА_1 , Сватівська районна державна адміністрація уклала договір оренди того самого водоймища, тобто землі та водного об`єкта, розташованого на території Містківської сільської ради, загальною площею 54,4 га,  з ОСОБА_2 . Підставою для укладення цього договору було розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2009 року № 954 «Про надання земельної ділянки в оренду  ОСОБА_2 » 
Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року у справі № 426/4370/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, скасування державної реєстрації цього договору, визнання дійсним договору оренди земельної ділянки від 28.12.2004 року, та поновлення державної реєстрації вказаного договору оренди - задоволено. 
Суд визнав недійсним та скасував державну реєстрацію договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_2 стосовно земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом (водоймищем) площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 13.01.2010 року за № 041041700020.
Визнано дійсним та поновлено державну реєстрацію договору оренди водоймища, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_1 від 28.12.2004 року стосовно земельної ділянки під водоймищем несільськогосподарського призначення, площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який було зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 30.12.2004 року за № 040441700137. 
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Сватівської  районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_1 про визнання договору оренди водоймища від 28.12.2004 року, укладеного між Сватівською  районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_1 , недійсним відмовлено.
За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Колегія суддів вважає є вірними висновки суду першої інстанції про те, що з дослідженого висновку експерта від 11 квітня 2019 року № 1686/1687 складеного за результатами проведення комплексного судового товарознавчого та економічного дослідження за заявою ОСОБА_1 , наданого останнім на підтвердження підстав позову, та показів експертів не встановлено обставин, що від ведення господарської діяльності на орендованому водоймищі позивач міг отримати дохід у вигляді упущеної вигоди у розмірі 33 231 355,42 гривень, оскільки вихідні данні для розрахунку упущеної вигоди, брались виключно з позовної заяви, і є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, які б свідчили про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.
Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.
Стосовно посилань позивача про те, що він здійснив зариблення ставку, який з цією рибою незаконно був переданий відповідачу ОСОБА_2 , в наслідок чого ним не отриманий дохід від її реалізації на який останній сподівався, колегія суддів вважає є вірними висновки суду про те, що цих обставин позивачем не доведено, оскільки акт про виконання робіт з випуску водних живих ресурсів датований 11 листопада 2006 року, а договір оренди з ОСОБА_1 був розірваний 15 грудня 2009 року, отже з моменту запуску риби в ставок до моменту фактичного припинення користування ним минуло майже три роки, однак жодного документу на підтвердження того, що саме позивачем було створено належні умови для її вирощування, здійснення відповідного годування суду не надано.
Отже, позивачем не доведено суду обставин на які він посилається в якості підстав його звернення до суду з даним позовом.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного і обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з вказаних вище підстав.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Доказів які б спростували висновки суду скаржником не надано.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування підстав позову, колегій суддів не приймає, оскільки вказане рішення судом ухвалено за інших правовідносин, і не стосується предмету даного позову ОСОБА_1 .
Інші доводи скаржника за своєю суттю є обґрунтуванням позовних вимог, зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, яким суд надав належну правову оцінку. 
Посилання скаржника під час апеляційного перегляду справи на Постанову Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 426/4370/15 ц, колегія суддів не приймає, оскільки це судове рішення ухвалене після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.
Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови – 12 липня 2021 року. 

Головуючий                                                                                       Ю.П. Лозко 

Судді:           В.В. Кострицький

              Н.В. Стахова