П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6173/19	

Категорія: 105000000          Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          Час і місце ухвалення: 14:56, м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 19.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.
при секретарі – Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про: 
-          визнання дій відповідача, які виражені в тому, що відповідач взагалі не відповів на звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року, чим грубо порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян" – протиправними;
-          визнання дій відповідача, які виражені в тому, що відповідач 19 серпня 2019 року, при виконанні виконавчого листа №522/626/16, виданого 26 грудня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси про усунення ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням – 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , виніс постанову "Про накладення штрафу" на ОСОБА_1 , нібито, за невиконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року – протиправними;
-          визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 19 серпня 2019 року "Про накладення штрафу" на ОСОБА_1 ;
-          стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 2 408 грн. 40 коп., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та за банківські послуги в розмірі: 16 389 грн. 50 коп., також витрати, які позивач очікує понести, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 1 231 грн. 00 копійок, відповідно до договору "Про надання правової допомоги" від 29 липня 2019 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 16 липня 2019 року головний державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеський області Франчук М.А. винесла постанову "Про відкриття виконавчого провадження" з виконання виконавчого листа №522/626/17, виданого 26 грудня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси про усунення ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням — 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . 
29 липня 2019 року позивачка отримала поштою вищевказану постанову "Про відкриття виконавчого провадження" від 16 липня 2019 року та вважає, що вказану постанову винесено передчасно. 19 серпня 2019 року головний державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеський області Франчук М.А. винесла постанову "Про накладення штрафу" з виконання виконавчого листа №522/626/17, виданого 26 грудня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси, яку позивачка отримала 21 вересня 2019 року.
ОСОБА_1 зазначає, що 16 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення про наступне: усунути ОСОБА_2 перешкоди в користування належним йому житловим приміщенням – 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . 
Позивач наголошує на тому, що не здійснює ніяких перешкод ОСОБА_2 в користуванні належним йому житловим приміщенням – 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . 
У рішенні суду нічого не вказано про вселення ОСОБА_2 у вищевказану квартиру, навпаки в цій частині вимог йому відмовлено. Позивачка зазначає, що на теперішній час не має реального розподілу частин вищевказаної квартири, а відповідно до "висновку №146/2015 будівельно-технічного експертного дослідження" від 12 жовтня 2015 року: "с технической точки зрения разделить квартиру АДРЕСА_1 , с учетом требований строительных, санитарных и пожарных норм и правил, в т.ч. ДБН не предоставляется возможным". 
01 серпня 2019 року позивач направила до відповідача звернення з наведеними доводами, в якому просила не вчиняти по відношенню до неї дій, які не передбачені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року. Проте, відповідач не відповів на вказане звернення, чим, на думку позивачки, грубо порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян".
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа виданого Приморським районним судом м. Одеси. Підстав щодо невиконання рішення суду у відповідача були відсутні. 
19 березня 2021 року від представника третьої особи засобами електронного зв`язку надійшли пояснення по справі, згідно з якими, на теперішній час ОСОБА_2 не може належним чином розпоряджатися та користуватися своєю власністю, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає йому в цьому, не даючи можливості вселитися в квартиру. Також, представник третьої особи просить суд провести розгляд справи без особистої участі ОСОБА_2 та представника третьої особи.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови від 19 серпня 2019 року про накладення штрафу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з тексту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року вбачається, що у частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, а це були позовні вимоги ОСОБА_2 про вселення до вищевказаного житлового приміщення, але суд йому в цьому відмовив, тобто суд відмовив ОСОБА_2 про вселення його до вищевказаної квартири, а тому державна виконавча служба не має права вселяти ОСОБА_2 у вищевказану квартиру без рішення суду. Не вказано також у рішенні про те, які саме перешкоди необхідно усунути ОСОБА_2 для користування вищевказаним приміщенням.
Отже, вона не здійснює ніяких перешкод ОСОБА_2 в користуванні належним йому житловим приміщенням – 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Учасники справи своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року у справі №522/626/17, задоволено частково позов ОСОБА_2 .
Передбачено усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року у справі №522/626/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року залишено без змін.
26 грудня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси видано ОСОБА_2 виконавчий лист № 522/626/17, боржником за яким є ОСОБА_1 , про усунення ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
11 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №522/626/17 від 16 листопада 2017 року.
16 липня 2019 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59549621 з примусового виконання виконавчого листа №522/626/17. У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
06 серпня 2019 року на адресу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшло звернення від ОСОБА_1 (вх. №12705/19-30), в якому позивачка просила не вчиняти по відношенню до неї дій, які не передбачені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року, та які б могли грубо порушувати її права.
У зверненні позивач повідомляла, що не здійснює ніяких перешкод ОСОБА_2 в користуванні належним йому житловим приміщенням; в рішенні суду нічого не вказано про вселення ОСОБА_2 у квартиру; не має реального розподілу частин вищевказаної квартири, а відповідно до "висновку №146/2015 будівельно-технічного експертного дослідження" від 12 жовтня 2015 року, з технічної точки зору, розділити квартиру не є можливим. 
Згідно з актами старшого державного виконавця Франчук М.А. від 16 серпня 2019 року, що складені за участі понятих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та у присутності стягувача – ОСОБА_2 , рішення суду доведено до боржника ОСОБА_1 , проте нею не виконано.
19 серпня 2019 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук М.А. винесено постанову ВП №59549621 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1 700 грн. за невиконання рішення суду.
Відмовляючи в частині позовних вимог про визнання дій відповідача, які виражені в тому, що відповідач взагалі не відповів на звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наведені визначення звернень осіб, розгляд яких регулюється положеннями Закону України "Про звернення громадян" та зміст звернення позивача від 01 серпня 2019 року, суд зробив висновок, що хоча й позивачка посилається на Закон України "Про звернення громадян", проте, її звернення за своєю суттю не є ані пропозицією, ані заявою, ані скаргою в розумінні Закону України "Про звернення громадян". 
Відмовляючи в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 19 серпня 2019 року "Про накладення штрафу" на ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що Приморський районний суд м. Одеси у своєму рішенні зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Право ОСОБА_2 на проживання у квартирі, що належить йому на праві спільної приватної власності, підтверджено постановою суду апеляційної інстанції у вказаній справі. Таким чином, доводи сторони позивача про те, що у рішенні суду нічого не вказано про вселення ОСОБА_2 до квартири, а будь-яких інших перешкод у користуванні належною йому часткою квартири вона не чинить, суд першої інстанції вважав помилковими та такими, що не відповідають встановленим під час розгляду справи обставинам.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 1, 3, 12 Закону України "Про звернення громадян", ст. 26, ч.ч.1-3 ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження",
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Згідно ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача, які виражені в тому, що відповідач взагалі не відповів на звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року, чим грубо порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян", колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 12 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", КАС України, Законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2019 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59549621 з примусового виконання виконавчого листа №522/626/17. У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
06 серпня 2019 року на адресу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшло звернення від ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року (вх. №12705/19-30), в якому позивачка просила не вчиняти по відношенню до неї дій, які не передбачені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року, та які б могли грубо порушувати її права.
У зверненні позивач повідомляла, що не здійснює ніяких перешкод ОСОБА_2 в користуванні належним йому житловим приміщенням; в рішенні суду нічого не вказано про вселення ОСОБА_2 у квартиру; не має реального розподілу частин вищевказаної квартири, а відповідно до "висновку №146/2015 будівельно-технічного експертного дослідження" від 12 жовтня 2015 року, з технічної точки зору, розділити квартиру не є можливим. 
Враховуючи зміст даного звернення, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 виклала свою незгоду з постановою про відкриття виконавчого провадження, як передчасного, та проінформувала державного виконавця про виконання рішення суду у справі №522/626/17 в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що в даних спірних правовідносинах, звернення ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян" в силу положень ст. 12 цього закону.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що у рішення суду нічого не вказано про вселення ОСОБА_2 у вищевказану квартиру, оскільки у постанові Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року, за результатами розгляду справи №522/626/17, прямо зазначено: " ОСОБА_2 як співвласник квартири має право використовувати помешкання за його цільовим призначенням як то для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.".
Отже, здійснюючи перешкоди щодо вселення ОСОБА_2 до спірної квартири, ОСОБА_1 не виконала належним чином рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року у справі №522/626/17, а тому головний державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук М.А. правомірно виніс постанову ВП №59549621 від 19 серпня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1 700 грн. за невиконання рішення суду.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.