Дата документу 22.07.2021 Справа № 313/1510/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/2429/21                                        Головуючий у 1-й інстанції: Нагорний А.О. 
Є.У.№  313/1510/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
із апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк»  звернувся до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором б/н від 08.10.2007. В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за договором  станом на 27.10.2020 існує заборгованість у розмірі 12 146,72 грн., із яких: 7 898,93грн. – заборгованості за тілом кредиту; 3 706,94 грн. – за простроченими відсотками; 540,85 грн. – заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625ЦК України.
Заочним рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.10.2007 р. у розмірі 5 200 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 899,86 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту узгодження суттєвих умов кредитного договору, зокрема, щодо відсоткової ставки, а отже відсутні підстави для їх стягнення. За довідкою Банку кредитний ліміт позичальнику був установлений на суму 5 200 грн., доказів отримання позичальником кредиту на 7 898, 93 грн. позивач суду не надав, а отже до стягнення підлягає сума кредитного ліміту.
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за всім тілом кредиту, відсотками та заборгованості по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦПК України, оскільки не врахував письмові пояснення позивача та надані докази стосовно умов та правил користування кредитними коштами, які підписані позичальником, не звернув у вагу на наданий розрахунок, який свідчить про те, що відповідач користувався кредитними коштами, у зв`язку з чим і має сплатити заборгованість за кредитом в повному обсязі. В своїх додаткових поясненнях від 15.07.2021, Банк зазначив, що заборгованість за нарахованими відсотками згідно 3% ставки становить – 668,40 грн., які Банк просив стягнути з відповідача.
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем 11.06.2021. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним нормам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач 08.10.2007 р., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримав платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, тим самим сторони уклали кредитний договір (а.с.25).
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 27.10.2020 р. становить 12 146,72 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту – 7 898,93 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 3 706,94 грн.; заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 540,85 грн.
В доповненнях до апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що розмір заборгованості по простроченим відсотка, нарахованим за ставкою 3% у відповідності до довідки про умови кредитування, підписаній позичальником, становить 668,40 грн.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 7 898,93 грн.
Стягуючи заборгованість за тілом кредиту обмежившись розміром встановленого кредитного ліміту 5200,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи не доведений інший розмір основної заборгованості за кредитним договором.
Втім такі висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
В якості доказів наявної заборгованості за тілом кредиту позивач надав розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку. Згідно інформації, яка міститься у вказаних документах, відповідач активно користувався кредитними коштами, які не повертав у строки передбачені договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 7898,93 грн.
Розрахунок та виписка не викликають сумніву, тому суд першої інстанції повинен був врахувати вказані документи під час ухвалення оскаржуваного рішення.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів льотного періоду». Відповідно до вказаної довідки, ОСОБА_1 погодився із умовами кредитування, поставивши свій підпис.
Сторони погодили, що базова ставка на місяць у гривнях нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік та складає 3% (а.с.17).
Суд першої інстанції не прийняв до уваги вказаної довідки, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволені позову в цій частині.
Згідно додаткових пояснень до апеляційної скарги, заборгованість за простроченими відсотками складає - 668,40 грн., які повинні бути стягнуті з відповідача.
Вимоги Банку про стягнення з позичальника відсотків, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.
За положенням ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, Банк зазначав, що у відповідності до п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі : 86,4 % для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд».
Із доданого до позовної заяви розрахунку слідує, що нарахування в порядку ч.2 ст.625 ЦК України на тіло кредиту проводилося Банком як на поточне, так і на прострочене тіло кредиту.
Зважаючи на те, що Банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту узгодження із позичальником вказаної відсоткової ставки на прострочене тіло кредиту, суд першої інстанції обґрунтовано залишив у цій частині вимоги без задоволення.
Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового – про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 8567,33 грн., із яких 7 898,93 грн. – за тілом кредиту, 668,40 грн. – за відсотками

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України АТ КБ «Приватбанк» має право на компенсацію за рахунок відповідача суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3706,50 гривень.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2021  у цій справі скасувати та ухвалити нове.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.10.2007 р. в розмірі 8567,33 гривень ( вісім тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень 33 копійки) та судовий збір в розмірі 3706,50 гривень (три тисячі сімсот шість гривень 50 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська