Номер провадження: 22-ц/813/5530/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7827/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 року                                                                 м. Одеса
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Цюри Т.В.,Комлевої О.С.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,
розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИЛА:
ПРОЦЕДУРА
Короткий зміст позовних вимог
11.04.2019 рокуАкціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою в котрій просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 77537,82 грн, яка утворилась станом на 26.03.2019 рокущо складаєься:
-заборгованость за кредитом - 36217,06 грн;
- заборгованість за простроченим тілом кредита-16819,81 грн;
-пені- 19582,58 та 750 грн;
- штрафів- 500 та 3668,47 грн.
Зазначає, що 12.08.2011р. ОСОБА_1 відповідно до заяви № б/н від 12.08.2011 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 17000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку.
В зазначеній анкеті- заяві вона підтвердила свою згоду на Умови та правила надання банківських послуг, які являються складовою кредитного договору.
У зв`язку з тим, що відповідачка не виконує зобов`язання щодо повернення коштів належним чином, у неї утворилася заборгованість станом на 26.03.2019 року зазначена заборгованість.
Одночасно позивач просив суд стягнути понесені ним судові витрати.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що вона з Умовами та правилами про надання банківських послуг не була ознайомлена , а тому вимогир відсотків та штрафних санкцій є безпідставними.
Одночасно посилається на те, що позовна заява не містить періоду заборгованості.Згідно наданого позивачем розрахунку він починається з 06.05.2013 року та зафіксований станом на 31 травня 2015 року. 
Позивач пропустив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2019 року у задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволені позвних вимог районний суд виходив з відсутності доказів, що Умови та Правила надання банком кредиту.не містять підпису позичальника, щ0о саме ці Умови розуміла ОСОБА_2 у момент її підписання.
Короткий зміст апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що до суду було надано копію заяви в якій особистим підписом відповідачка підтвердила , що зобовязуєтьчя виконувати Умови та Правила банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
Із виписки рахунку вбачається, що вона зкористувалась кредитними коштами, неодноразово зверьалась до Банку задля перепуску кредитної картки з новим строком дії.
Тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується , в тому числі, і на перевипущеній картці.
Відсутніцсть підпису боржника на відповідних тарифах,умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, а сторони при укладанні Кредитного договору погодили всі істотні умови, в тому числі щодо пені та штрафів.
На думку скаржника суд довілно трактує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року так як відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить підписана ним довідка та вона користувалась кредитними коштами.
Крім того, помилково, в супереч ст.1054 ЦК України посилається на безпідставність відмови у стягнені фактично отриманих коштів, яка складається із 2-х складових:
-36217,06-заборгованість за тілом кредита;
-16819,81 грн-заборгованість за простроченим тілом кредиту.
При цьому, у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, зверьтається увага на необхідність поверненя позичальником суми фактично отриманих кредитних коштів в повному обсязі.
Враховуючи погодження всіх істотних умов договору, суд безпідставно відмовив і у ситягнені пені та штрафів, фактично звільнивши позивача від відповідальності за порушення умов договору.
Саме до апеляційної скарги надає довідку щодо перезаписку кредитних карток з продовженням їх строку дії, довідку про умови кредитування та виписку розрахунку за період з 12.08.2011 року по 10.09.2019 року.
Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.
Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевірисши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч.ч.1, 2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість 

рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази , які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, щоБанком до суду першої інстанції надана копія анкети-заяви, відповідно до якої зазначений кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» в розмірі 1000 грн та приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг( а.с. 12).
Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що кредитназаборгованість у розмірі 77537,82 грн, утворилась станом на 26.03.2019 року, що складається:
-заборгованость за кредитом - 36217,06 грн.,
-заборгованість за простроченим тілом кредита - 16819,81 грн; 
-пені- 19582,58 та 750 грн;
-штрафів- 500 та 3668,47 грн.
Як вбачається інформації, викладеної у вказаній заяві відповідачка висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як визначено статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Отже, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.
Встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Проте, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про наявність між сторонами договірних відносин про надання банківських послуг.
За вимогами ч.1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналогічна позиція висловлена в Постанові ВС від 03.03.2021 року у справі №669/573/18.
Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Отже, враховуючи, що за умовами заяви позичальника остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, то суд прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідачка була ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_3 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Крім цього суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019р. у справі №342/180/17.
Також, як вбачається із змісту позовної заяви, було заявлено вимогу про стягнення заборгованості за пенею та штрафів, посилаючись на умови кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 547, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Оскільки, як вже зазначалося судом, умови кредитного договору (анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) не містять письмової форми угоди про неустойку, до того ж пункт про стягнення неустойки не відображений у заяві позичальника, а додані банком до позову Умови не містять підпису відповідача, не мають реквізитів необхідних для офіційного документа, то у задоволенні цих вимог слід відмовити.
Розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.
Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.
Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами, а тому районний суд дійшов правомірного висновку, що  Умови та Правиланадання банком кредиту не є складовою кредитного договору б/н від 12.08.2011 року та вони не можуть бути підставною для нарахування процентів, пені та штрафних санкці
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені , штрафних санкцій за користування кредитними коштами, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У зв`язку з тим, що позивачем не доведено існування між сторонами договірних кредитних правовідносин, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів, пені та штрафни х санкцій відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України не має.
Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, якщо такий розмір не встановлений договором.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звертаючись в суд першої інстанції з позовом про стягнення кредитної заборгованості, представник АТ КБ "ПриватБанк" не заявляв вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами в межах строку кредитування з посиланням на ст. 1048 ЦК України (розмір процентної ставки на рівні облікової ставки НБУ) а також за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України. 
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі – Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону – споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Доводи апелянта про помилковість висновків суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами, пені, штрафних санкцій, не прийняття судом до уваги наявну у справі, підписану відповідачкою довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» не приймається до уваги в силу частини3 ст.376 ЦПК України ,так як така до відка не була надана до суду першої інстанції та позивач не надав докази неможливості її надання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.
Доводи апелянта про те, що суд нехтує принципом оплатності кредитного договору, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави є такими, що не спростовують вищевказані встановлені по справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а тому не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.
Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, неповноти з`ясування судом обставин справи та неправильного затосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки правильність висновків районного суду в цій частині, не спростовують, по своїй суті зводяться до незгоди з висновками районного суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.
Однак, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.08.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Такий висновкок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року № 342/180/17 , що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, суд першої інстанції, помилково відмовив у стягненні боргу фактично отриманих коштів , що становить 36217,06 грн.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позивачем сплачено загальну суму судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної сарги - 4802,50, та з врахуванням виграшної суми -36217,06 грн повернення позивачеві судових витрат за сплату судового збору становить 2 242,76 грн.
Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 
ПОСТАНОВИЛА:         
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» -задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2019 року скасувати та прийняти постанову.
Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»- 36217,06 ( тридцять шість тисяч двісті сімнадцять , 06 ) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати - 2 242,76 грн.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів, пені та штрафних санкціях, залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку з підстав ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено_12.07.2021 року, оскільки суддя Комлева О.С. перебувала у відпустці, відповідно до наказу № 87-в від 29.06.2021 року, з 05.07. -09.07.2021р.р.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

О.С.Комлева

Т.В.Цюра