Ухвала
Іменем України    
 
06 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 205/10336/20
провадження № 61-14593ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата             В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року у складі судді Басової Н. В. на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , яка надійшла через систему «Електронний суд», залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки. Вказана ухвала була направлена позивачу на електронну адресу 30 грудня 2020 року. Однак недоліки, зазначені в ухвалі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року, позивачем усунуто не було. Тому на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України суд повернув заяву.
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року: в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року залишено без руху; надано строк для усунення недоліку протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що подана апеляційна скарга не може бути прийнята апеляційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття апеляційного провадження, оскільки в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України, до скарги не додано документу, що підтверджує сплату судового збору. ОСОБА_1 подано клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на скрутний майновий стан. Перевіривши доводи заявника, суд вважав за необхідне у задоволенні поданого клопотання відмовити, оскільки до апеляційної скарги не надано доказів щодо майнового стану заявника, а також інших доказів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, зокрема відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів. Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху. Крім того, апеляційна скарга не відповідає формі та змісту, встановлених відповідно до вимог пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України, а саме в скарзі не зазначено відповідача - Первинну профспілкову організацію Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради. Виправлену (в новій редакції) апеляційну скаргу разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи необхідно надати апеляційному суду.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року: в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року залишено без руху; надано строк для усунення недоліку протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала через систему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків, в якій ставить питання про звільнення від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на скрутний майновий стан. Перевіривши доводи заявника, вважаю за необхідне у задоволенні заявленого клопотання відмовити, оскільки до заяви не надано доказів щодо майнового стану заявника, а також інших доказів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору. Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року повернуто.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху з наданням десятиденного строку з дня вручення копії ухвали для надання документу про сплату судового збору. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху позивач отримала 07 травня 2021 року, проте у зазначений судом строк вимоги ухвали не виконала, недоліки скарги не усунула. Оскільки особою, яка подала апеляційну скаргу, у встановлений судом строк не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, тому на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга вважається неподаною та повертається заявникові.
 
28 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, у якій, посилаючись порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, яке додано до касаційної скарги, ОСОБА_1 на підставі статті 390 ЦПК України, просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що ухвала апеляційного суду отримана нею особисто в апеляційному суді лише 30 липня 2021 року після дзвінка працівників суду з приводу відсутності коштів для здійснення поштових відправлень. На підтвердження указаних обставин суду надано копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року із відміткою про її виготовлення 30 липня 2021 року.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
У клопотанні, яке додано до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на скрутний майновий стан, а саме те, що вона не працює останні три роки з вини роботодавця, не має жодних джерел доходу, розлучена, проживає з сином, який теж не працює останні два роки та не має жодних доходів. На підтвердження указаних обставин суду надано: виписки по рахункам на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» щодо наявності заборгованості та інформацію банку щодо заповнення декларації за період з серпня 2020 року по липень 2021 року; відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з ІІІ кварталу 2020 року по ІІІ квартал 2021 року згідно яких ОСОБА_1 за IV квартал 2020 року отримала дохід 28,54 грн; копії трудових книжок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; копію довідки від 14 серпня 2019 року № 12833 про склад сім`ї; копії рахунків за спожитий газ за червень-серпень 2021 року та повідомлення про заборгованість за послуги з газопостачання за серпень 2021 року; медичні документи на ім`я ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 12 грудня 1995 року.
 
Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони. Вказані ОСОБА_1 підстави для звільнення обґрунтовані та свідчать про її скрутний майновий стан, що об`єктивно перешкоджав сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Тому клопотання про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у справах щодо звільнення від сплати судового збору. Судами було повернуто позовну заяву та апеляційну скаргу саме у зв`язку з несплатою судового збору, який ОСОБА_1 не має змоги сплатити. Особа, яка подає касаційну скаргу, зазначає, що надала судам достатні, належні, достовірні та допустимі докази її скрутного майнового стану. Апеляційним судом не зазначено, чому надані ОСОБА_1 документи не можуть підтверджувати скрутний майновий стан позивача та не зазначено, які саме документи мають його підтверджувати. Окрім цього, суд не вчинив будь-яких дій щодо витребування таких документів. Відмова суду задовольнити клопотання про звільнення від сплати судового збору є невмотивованою, необґрунтованою та безпідставною. ОСОБА_1 зазначає, що апеляційним судом при розгляді клопотання про звільнення від сплати судового збору були проігноровані усі важливі аргументи та надані суду докази. Також у касаційній скарзі зазначено, що позивач навела досить повно мотиви звільнення її від сплати судового збору та надала достатньо доказів скрутного майнового стану. Сплата судових витрат не повинна перешкоджати та ускладнювати доступ до правосуддя таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету.
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року слід відмовити з таких мотивів.
 
Системне тлумачення частини другої статті 17, частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Аналіз матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року в апеляційному порядку не переглядалась, а отже не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України. 
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року слід відмовити з таких мотивів.
 
Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала скаргу на ухвалу суду, не виконана ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 136, 260, 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.
 
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     В. І. Крат
 
                                                                                              Н. О. Антоненко
 
                                                                                               М. М. Русинчук