15.07.21
22-ц/812/1372/21
Провадження №22-ц/812/1372/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 липня 2021 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 489/3218/21
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником – адвокатом Сорочан Володимиром Олександровичем, на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 27 травня 2021 року під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Позивач зазначала, що 24 листопада 2020 року вона звернулася до офісу меблевої фабрики, що розташована в АДРЕСА_1 . З керівником фабрики - Білоус Інною, вона домовилась про виготовлення меблів, а саме кухонного стола та шести стільців за ціною 42 176 грн., після чого остання їй повідомила, про необхідність внесення передплати за виготовлення меблів у розмірі 100% надавши картковий рахунок для оплати. 04 грудня 2020 року позивач внесла на цей картковий рахунок 42175 грн 88 коп, але як виявилося це був картковий рахунок ОСОБА_2 , з якою у неї ніяких правовідносин не було і жодних меблів вона у неї не замовляла, а тому перераховані нею кошти відповідачці є безпідставно набутими коштами і мають бути повернуті. 
Позивач зазначала, що через ОСОБА_3 вона намагалася зв`язатися з відповідачем з приводу повернення коштів, але їй було відмовлено і у спілкуванні і у поверненні коштів.Посилаючись на викладене просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 42 175 грн 88 коп.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківсьий рахунок ОСОБА_2 у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: вул. Грушевського,1 Д, м. Київ,01001).
В обгрунтування заяви зазначала, що в державних реєстрах відсутня будь-яка інформація щодо майна відповідача, що може свідчити про її неплатосппроможність і намагання приховати кошти від державної виконавчої служби у разі задоволення позову, що призведе до неможливості виконати рішення суду і неефективності судового захисту.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Сорочан В.О.- посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати зазначену ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову. 
В обґрунтування скарги зазначав, що позивач самостійно позбавлена права на отримання необхідної інформації, щодо рахунків відповідача і сум, які знаходяться на таких рахунках, оскільки така інформація відноситься до банківської таємниці. Між тим, відповідно до наданих до заяви доказів видно, що особа, яка користується картковим рахунком має 28 виконавчих проваджень, які фактично неможливо виконати, а тому, на думку апелянта, забезпечення позову дасть змогу виконати рішення суду. Натомість відмова у задоволенні заяви зробила неможливим отримати позивачкою ефективний судовий захист.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не підтверджена наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; не доведена співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами; не конкретизовано, на яких рахунках перебувають грошові кошти, що належать відповідачеві на які необхідно накласти арешт. 
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачіабо сплаті відповідачевіі знаходяться у нього або інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Враховуючи ціну позову, обґрунтованими є побоювання позивачки про реальні ризики, оскільки у разі задоволення її позову відповідачка може ухилятися від виконання рішення суду, таким чином неможливо буде відновити її права щодо стягнення з відповідачки грошової суми.
Отже, обраний ОСОБА_1 вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
З огляду на викладене, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги ст. 149 ЦПК України, не врахував, що матеріалами справи підтверджено існування між сторонами майнового спору, а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що спірна сума була перерахована позивачкою на картковий рахунок відповідачки в Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», що підтверджує доводи ОСОБА_1 про наявність у вказаній фінансовій установі банківського рахунку ОСОБА_2 .
За такого, колегія суддів вважає, що існують підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти (крім заробітної плати, пенсії та стипендії, допомоги по загальному обов`язковому страхуванню, яка виплачується у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю), що належать ОСОБА_2 та знаходяться на її банківських рахунках у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» в межах ціни позову, а саме - 42 175грн88коп.
Оскільки постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не в повному обсязі з`ясував вищевикладені обставини, що мають значення при розгляді питання про забезпечення позову, у відповідності до ст. 376 ЦПК України вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення - про задоволення заяви про забезпечення позову у обраний позивачкою спосіб.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Сорочан Володимиром Олександровичем, задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти (крім заробітної плати, пенсії та стипендії, допомоги по загальному обов`язковому страхуванню, яка виплачується у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю), що належать  ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) та знаходяться на її банківських рахунках у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: вул. Грушевського,1 Д, м. Київ,01001) в межах ціни позову, а саме - 42 175 грн 88 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська 

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року