ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 164/544/15-а
касаційне провадження № К/9901/11693/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Гончарової І.А.,  Хохуляка В.В., 
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 09.10.2015 (суддя Невар О.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 (головуючий суддя - Улицький В.З., суддів: Гулид Р.М., Кузмич    Р.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі у тексті - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області (далі у тексті - відповідач, Управління), у якому, із урахуванням зміни позовних вимог, просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо утримання з його пенсії сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору та зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області повернути у повному обсязі утримані з належних до виплати щомісячних сум його пенсії податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також припинити їх подальше утримання.

В обґрунтування позову зазначив, що відбулося звуження змісту та обсягу його конституційного права на пенсійне забезпечення внаслідок застосування відповідачем норми Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України), яка не відповідає положенням Конституції України. Відповідачами протиправно відраховуються 15% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору з пенсії позивача, оскільки скаржник є непрацюючим пенсіонером, який з 01.07.2005 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, отримує пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». При нарахуванні та виплаті його пенсії з лютого 2015 року відповідачем утримується з належних до виплати позивачу щомісячних сум пенсії податок на доходи фізичних осіб у розмірі 380 гривень 28 копійок, що становить 15%, та військовий збір у розмірі 38 гривень 03 копійки, що становить 1.5%. 17.04.2015 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі із заявою про припинення відрахувань з його пенсії та повернення неправомірно утриманих коштів, однак в задоволенні його вимог відповідачем було відмовлено. Вказані дії Управління вважає протиправними, оскільки, на думку позивача, вони не відповідають діючому законодавству України.

У письмових запереченнях на адміністративний позов ОСОБА_1 відповідач зазначив, що позивач дійсно перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, отримує пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та являється непрацюючим пенсіонером. Підставою для утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з сум пенсії позивача є положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII. Розмір нарахованої щомісячно до виплати позивачеві пенсії визначено згідно з нормами чинного законодавства та документами пенсійної справи, підстав для перерахунку пенсії та повернення утриманих з лютого 2015 року податку на доходи фізичних осіб та військового збору у Управління немає. Відповідач стверджував, що пенсія позивачу нараховується та виплачується відповідно до вимог діючого законодавства, а тому в задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 09.10.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи такі рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскаржувані дії відповідача є правомірними, оскільки здійснені на підставі чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, яке не визнавалося неконституційним. Відтак, за висновком судів, у відповідача не було законних підстав для вчинення будь-яких інших дій.

Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У доводах касаційної скарги посилається на помилковість позиції судів попередніх інстанцій та безпідставність відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки утримання спірного податку та відрахування військового збору з пенсії суперечить положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин), якими прямо і однозначно заборонено оподаткування пенсій, як за віком на пільгових умовах так і за вислугу років. Зважаючи на що, судами некоректно застосовано практику Європейського суду з прав людини та Конституційного суду України до даного спору, які при цьому знехтували імперативною нормою частини 3 статті 22 Конституції України, яка визначає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.03.2016 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення попередніх судів у даній справі - обґрунтованими та законними. Просив відмовити в задоволенні касаційної скарги. 

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від    03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Гончарова І.А., Хохуляк В.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 12.07.2021 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду, призначено касаційний розгляд справи у порядку письмового провадження з 13.07.2021.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером і з 01.07.2005 отримує пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З метою встановлення підстав відраховування податку на доходи фізичних осіб та військового збору 17.04.2015 позивачем ініційовано звернення управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області.

Так, листами управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області від 29.07.2015 №3173/07-38 та від 02.10.2015 №71/л-31 роз`яснено адресатові, що пенсія нараховується та виплачується відповідно до чинного законодавства, а саме: основний розмір пенсії обчислений у розмірі 90% місячного (чинного) заробітку відповідно до норм статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на виконання постанови Маневицького районного суду Волинської області від 03.12.2014 та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а  індексація проводиться відповідно до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення». 

Крім того, відповідачем повідомлено, що розмір нарахованої позивачу щомісячно пенсії після проведення останнього перерахунку на виконання судового рішення від 03.12.2013 та згідно з розпорядження від 07.07.2015 встановленої з 05.05.2014 склав 6   746 гривень 83 копійки, що перевищує три мінімальні заробітні плати, у зв`язку з чим із його пенсії з лютого 2015 року відповідачем, як податковим агентом, було утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 474 гривень 89 копійок та військовий збір в розмірі 47 гривень 49 копійок. Відповідач обґрунтовував свої доводи тим, що відповідно до пункту 2 статті 164 Податкового кодексу України (далі у тексті - ПК   України, у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що пенсії підлягають оподаткуванню, якщо їх розмір (включаючи суму індексації нарахованої відповідно до закону) перевищує три розміри мінімальної заробітної плати в розрахунку на місяць, встановленої на 01 січня звітного податкового року - у частині такого перевищення. Також згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір за ставкою 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Об`єктом оподаткування є загальний місячний оподатковуваний дохід. Оскільки пенсія заявника перевищує 3654 грн., тому з лютого 2015 року вона підлягає оподаткуванню.

Таким чином, не погодившись з діями відповідача по відрахуванню із лютого 2015 року з пенсії позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору, останній звернувся до суду.

Касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частиною перша статті 4 Закону №1058-IV).

Так, сфера дії ПК України врегульована його першою статтею.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України (у редакції, чинний на час виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Податковим кодексом України та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIIІ від 28 грудня 2014 року (далі - Закон №71-VIIІ) встановлено, що особи, з яких удержується податок на доходи фізичних осіб, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 162.1 статті 163 ПК України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків об`єкта оподаткування щодо доходів.

Відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України та Закону №71-VIIІ до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» №80 від 28 грудня 2014 року у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1   січня - 1218 грн., відтак, відповідно до положень ПК України та Закону №71-VIIІ, базою оподаткування у 2015 році є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 грн. на місяць.

Статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Також до завершення реформи Збройних сил України були внесені зміни до Перехідних положень ПК України, якими встановлюється військовий збір.

Так, платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, а саме - фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування військового збору є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

З огляду на вищевикладене вбачається, що об`єктом оподаткування військового збору є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб, при цьому базою оподаткування по відношенню до позивача є загальний розмір пенсії.

За результатом касаційного перегляду касаційний суд вважає, що судами попередніх інстанцій належним чином досліджено питання законодавчого врегулювання відрахування спірних податку, збору та розміру нарахованої пенсії позивача, який становить 6   746, 83 грн. Суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність утримання із пенсії позивача податку на доходи фізичних осіб (15%) та військового збору (1,5%), оскільки розмір пенсії останнього перевищував три розміри мінімальної заробітної плати.

27.02.2018 Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі №1-6/2018, яким визнано таким, що не відповідає  Конституції України (є неконституційним), положення   абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

За положеннями   статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають   Конституції України   або якщо була порушена встановлена   Конституцією України   процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до   статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 вбачається, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті   164   ПК України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, фактичне оподаткування пенсій припинено з 27.02.2018, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №1-6/2018, а отже, на час виникнення спірних правовідносин (лютий 2015 року - травень 2015 року) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України були чинними, а отже підлягали застосуванню. Відтак, здійснюючи відповідні відрахування з 01.02.2015 пенсійний орган діяв відповідно до вимог чинного у цей період законодавства.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №755/3939/15-а (касаційне провадження К/9901/1250/18), від 24.10.2018 у справі №552/1027/15-а (касаційне провадження К/9901/1477/18), від 20.11.2018 у справі у справі №825/552/18 (касаційне провадження К/9901/53744/18), від 05.12.2018 у справі №453/686/15-а (касаційне провадження К/9901/6794/18), від 16.04.2019 у справі №318/2132/14-а (2а/318/97/2014).

Також, судами правомірно не взято до уваги посилання позивача на те, що утримання з його пенсії суперечать положенням Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки положення ПК України в частині оподаткування пенсії не визнані такими, що не відповідають Конституції України, а тому у відповідача були відсутні правові підстави не застосовувати чинну норму закону, яка не визнана неконституційною.

Власне ж зменшення державою призначених соціальних виплат шляхом внесення відповідних законодавчих змін не суперечить вимогам чинного законодавства та принципам міжнародного права.

Так, у пункті 25 рішення від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява № 43331/12) Європейський суд з прав людини зауважив, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке  право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

У пункті 26 цього рішення Суд зазначив, що вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У пунктах 27, 28 цього Рішення Суд наголошує на необхідності внесення змін до закону у відповідності із законодавчо визначеною процедурою та зазначає, що «зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю».

За наведеного, враховуючи мотиви касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийняли рішення за правильного застосування відповідних норм матеріального права.

У відповідності до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 09.10.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.І. Бившева І.А. Гончарова  В.В. Хохуляк