ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«06» вересня 2021 року
м. Харків
справа № 639/3900/21
провадження № 22ц/818/4899/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А. В., Хорошевського О.М., 
за участю секретаря – Колосовської А. Р.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року в складі судді Труханович В.В.
в с т а н о в и в:
У червні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту та просив визнати за ним право власності на майно, а саме: обігрівач, вентилятор «Rowenta», тренажер «Powerpeak», відеомагнітофон «Рanasonic», багатофункціональний пристрій «Canon SFM 10411», багатофункціональний пристрій «Canon Pixma MP 800», Wi-fi-роутер «TP-Link», пристрій безперебійного живлення APC, HD медіа-плеєр «Asus», ДВД-програвач Sony «DVP-NS38», відеомагнітофон «Panasonic NV-HV62», цифровий ресівер «Star Track 550 D Super Plus», електронні ваги «Gorenie», кондиціонер «Modea», елемент декору «Слон», елемент декору - ваза у кількості 3 одиниць, мікрохвильова піч «LG МС-7844 BDX», побутовий пристрій для кухні «Tefal», кондиціонер «Modea», телевізор «Samsung LE46N87BD», пилосос «Karcher», телевізор «LG», обігрівач «AEG»; скасувати арешт, накладений державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на вищевказане майно; судові витрати покласти на відповідача.

У червні 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 03 грудня 2020 року державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження № 58570848, де боржником є його брат ОСОБА_2 , проведено опис та арешт майна, яке, на думку державного виконавця, належить боржнику.

Серед описаного виконавцем майна були обігрівач, вентилятор «Rowenta», тренажер «Powerpeak», відеомагнітофон «Рanasonic», багатофункціональний пристрій «Canon SFM 10411», багатофункціональний пристрій «Canon Pixma MP 800», Wi-fi-роутер «TP-Link», пристрій безперебійного живлення APC, HD медіа-плеєр «Asus», ДВД-програвач Sony «DVP-NS38», відеомагнітофон «Panasonic NV-HV62», цифровий ресівер «Star Track 550 D Super Plus», електронні ваги «Gorenie», кондиціонер «Modea», елемент декору «Слон», елемент декору - ваза у кількості 3 одиниць, мікрохвильова піч «LG МС-7844 BDX», побутовий пристрій для кухні «Tefal», кондиціонер «Modea», телевізор «Samsung LE46N87BD», пилосос «Karcher», телевізор «LG», обігрівач «AEG».
Вказав, що на вищезазначене майно накладено арешт та передано йому на відповідальне зберігання. Проте, це майно належить йому, а не його брату.

З урахуванням викладеного, оскільки його майно може бути реалізовано у будь-який момент протягом розгляду справи за його позовом про визнання права власності та зняття арешту, вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна.

Просив зупинити продаж арештованого державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) майна, виявленого під час проведення виконавчих дій в жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: обігрівач, вентилятор «Rowenta», тренажер «Powerpeak», відеомагнітофон «Рanasonic», багатофункціональний пристрій «Canon SFM 10411», багатофункціональний пристрій «Canon Pixma MP 800», Wi-fi-роутер «TP-Link», пристрій безперебійного живлення APC, HD медіа-плеєр «Asus», ДВД-програвач Sony «DVP-NS38», відеомагнітофон «Panasonic NV-HV62», цифровий ресівер «Star Track 550 D Super Plus», електронні ваги «Gorenie», кондиціонер «Modea», елемент декору «Слон», елемент декору - ваза у кількості 3 одиниць, мікрохвильова піч «LG МС-7844 BDX», побутовий пристрій для кухні «Tefal», кондиціонер «Modea», телевізор «Samsung LE46N87BD», пилосос «Karcher», телевізор «LG», обігрівач «AEG».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що він не є стороною виконавчого провадження, тому не може отримати документи виконавчого провадження, зокрема, щодо продажу майна. Він звертався до виконавчої служби із заявою про скасування арешту, однак отримав відмову з посиланням на те, що арешт майна здійснено з метою подальшої реалізації. Отже, беззаперечним є факт того, що описане у постанові державного виконавця майно, яке насправді належить йому, докази чого він надав, буде реалізовано. Його позбавлено права на захист, оскільки розгляд справи може тривати значний час, а належне йому майно без його відома може бути реалізовано. 

20 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому він просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду – без змін. Вказав, що він не є відповідачем у справі. Застосування такого виду забезпечення позову як зупинення ним продажу арештованого майна є необґрунтованим, не відповідає меті та завданню заходів забезпечення позову, призведе до ускладнення виконання рішення господарського суду, що набрало законної сили. Заява позивача про забезпечення позову спрямована на обмеження повноважень органу державної виконавчої служби, на який покладено обов`язок з виконання рішень. 

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на теперішній час відбувається продаж арештованого майна, та що воно належить йому на праві власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1  статті 149 ЦПК України  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених  статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною 2  статті 149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4  Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з пунктом 5 частини першої  статті 150 ЦПК України  позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року відкрито провадження у справі.

Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні № 58564053 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області № 922/494/17 від 19 лютого 2019 року, яким з нього стягнуто на користь Харківської міської ради 126 788,91 грн.

У ході примусового виконання судового рішення 03 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ізотовим П.П. проведено опис та арешт майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, низки предметів побуту: обігрівач, вентилятор «Rowenta», тренажер «Powerpeak», відеомагнітофон «Рanasonic», багатофункціональний пристрій «Canon SFM 10411», багатофункціональний пристрій «Canon Pixma MP 800», Wi-fi-роутер «TP-Link», пристрій безперебійного живлення APC, HD медіа-плеєр «Asus», ДВД-програвач Sony «DVP-NS38», відеомагнітофон «Panasonic NV-HV62», цифровий ресівер «Star Track 550 D Super Plus», електронні ваги «Gorenie», кондиціонер «Modea», елемент декору «Слон», елемент декору - ваза у кількості 3 одиниць, мікрохвильова піч «LG МС-7844 BDX», побутовий пристрій для кухні «Tefal», кондиціонер «Modea», телевізор «Samsung LE46N87BD», пилосос «Karcher», телевізор «LG», обігрівач «AEG». 
На описане майно постановою державного виконавця від 03 грудня 2020 року накладено арешт та призначено його відповідальним зберігачем ОСОБА_1 (а. с. 13-16).

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із заявою щодо зняття арешту з майна, однак йому надано відповідь від 23 грудня 2020 року щодо відсутності передбачених законом підстав для зняття арешту з майна (а. с. 26).

ОСОБА_1 стверджує, що описане та арештоване державним виконавцем майно належить не боржнику у виконавчому провадженні – ОСОБА_2 , а йому, на підтвердження чого посилається на копії квитанцій про придбання цього майна, гарантійні талони тощо.

Оскільки позивач заявив вимоги про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна є обґрунтованим.

Зазначений вид  забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна є співмірним із заявленими позовними вимогами та прямо передбачений пунктом 5 частини першої статті 150 ЦПК України.

Реалізація спірного майна призведе до перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення вимог позивача.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 13 лютого 2019 року у справі № 359/6575/18, провадження № 61-1071ск19, ухвалі від 13 березня 2020 року у справі № 306/2190/19, провадження № 61-3502ск20, постанові від 17 березня 2021 року у справі № 645/1836/18, провадження № 61-6926св19.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, та врахувавши, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, колегія суддів дійшла висновку про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів належності позивачу спірного майна колегія суддів вважає передчасним, оскільки це питання є предметом оцінки суду в ході розгляду позовних вимог по суті спору, а не при визначенні наявності підстав для забезпечення позову. 
Висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову через не надання відомостей про продаж спірного майна судова колегія також вважає помилковим, зважаючи на те, що майно описано та арештовано у межах виконавчого провадження, та наступним етапом звернення стягнення є його оцінка і продаж.

Твердження Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у відзиві на апеляційну скаргу щодо того, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді зупинення продажу арештованого майна перешкоджатиме примусовому виконанню судового рішення є безпідставними, оскільки зупиненню підлягає лише продаж арештованого майна, а не виконання судового рішення в цілому. Зупинення продажу арештованого майна не зупиняє виконання судового наказу, виданого Господарським судом Харківської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 . Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими. 

Посилання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у відзиві на апеляційну скаргу на те, що він не є відповідачем у справі, є безпідставними, адже згідно роз`яснень, наданих у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже, виконавчу службу обґрунтовано залучено як третю особу у справі. Крім того, незалучення всіх відповідачів не є підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Оскільки справа по суті позовних вимог не розглядається, питання щодо судових витрат наразі не вирішується. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову – задовольнити.
Зупинити продаж арештованого державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) майна, виявленого під час проведення виконавчих дій в жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: обігрівач, вентилятор «Rowenta», тренажер «Powerpeak», відеомагнітофон «Рanasonic», багатофункціональний пристрій «Canon SFM 10411», багатофункціональний пристрій «Canon Pixma MP 800», Wi-fi-роутер «TP-Link», пристрій безперебійного живлення APC, HD медіа-плеєр «Asus», ДВД-програвач Sony «DVP-NS38», відеомагнітофон «Panasonic NV-HV62», цифровий ресівер «Star Track 550 D Super Plus», електронні ваги «Gorenie», кондиціонер «Modea», елемент декору «Слон», елемент декору - ваза у кількості 3 одиниць, мікрохвильова піч «LG МС-7844 BDX», побутовий пристрій для кухні «Tefal», кондиціонер «Modea», телевізор «Samsung LE46N87BD», пилосос «Karcher», телевізор «LG», обігрівач «AEG».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                 І.В. Бурлака

Судді                                                         А. В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.