ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/20718/20	Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М. 	
Провадження № 22-ц/817/858/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Сташків Б. І., Храпак Н. М., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/20718/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року, ухваленого суддею Грицай К.М., повний текст судового рішення складений 31 травня 2021 року, у справі за позовом приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “АРКС” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 

В С Т А Н О В И В:
       у грудні 2020 року ПАТ “СК “АРКС” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 24373,62 грн.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 жовтня 2018 року о 14 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Лугова, 16/7, сталась ДТП за участю автомобіля Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля DAF XF 105.410, д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 .
        Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_1 , який був застрахований ПАТ «СК «АХА Страхування» (нове найменування АТ «СК «АРКС») за договором добровільного страхування наземного транспорту № 26350а8кл від 30.01.2018 року. 
       Згідно постанови Оболонського районного суду міста Києва від 03.12.2018 року, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 10.3 ПДР України.
        Розмір страхового відшкодування склав 54105,72 грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяви страхувальника. 
       28 січня 2019 року позивач звернувся до ПрАТ «УТСК» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.
        Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2020 року по справі № 910/9291/20 стягнуто із ПрАТ «УТСК» на користь АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 29732,08 грн на підставі ст. 29 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних траспортних засобів” з урахуванням коефіцієнт фізичного зносу. Сума не відшкодованих збитків становить 24373,64 грн. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року позов ПАТ “СК “АРКС” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди — задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ “СК “АРКС” в рахунок відшкодування завданої шкоди грошові кошти в сумі 24373 грн. 64 коп. та понесених судових витрат в сумі 2102 грн.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Желдаков Я.І. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Желдаков Я.І. зазначив, що позивач вказує, що загальний розмір страхового відшкодування в результаті ДТП становить 54105,72 грн., тобто сума в межах страхового ліміту встановленого полісом відповідача.
       28.01.2020 року позивач звернувся з позовом до ПАТ “Українська траспортна страхова група” про стягнення страхового відшкодування. Рішенням господарського суду м. Київ по справі № 910/9192/20 позов було задоволено частково та встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з ПрАТ “УТСГ” страхового відшкодування визнаються судом обґрунтованими лише на суму 29732 грн. 08 коп. З вищенаведеним рішенням Господарського суду м. Київ позивач погодився та не оскаржував, рішення набрало законної сили.
       Відповідно до ст. 22 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Тобто, відповідальною особою у межах страхової суми — 100000 грн. (ліміт відповідальності за полісом відповідача) є страхова компанія — ПАТ “Українська траспортна страхова група”. Отже, позовні вимоги ПАТ “СК “АРКС” до ОСОБА_1 є необґрунтованими у повному обсязі та не підлягають задоволенню.
       При винесенні рішення судом не було враховано, що страхова виплата позивачем розраховувалась на підставі рахунків на оплату, тобто, страхових актів від 30.10.2018 № АХА2422095 та № 101474 від 23.10.2018 року і складає 52768 грн. 92 коп.
       Також, друга страхова виплата була розрахована на підставі страхового акту від 05.12.2018 року № АХА2431658 та розрахунку страхового відшкодування на підставі рахунку на оплату по замовленню № 102741 від 20.11.2018 року.
       Отже, на підставі заяв на виплату страхового відшкодування позивачем було виплачено страхове відшкодування на рахунок потерпілої у розмірі 52768 грн. 92 коп. та 1336 грн. 80 коп.
       З вищенаведеного, вбачається, що сума страхового відшкодування визначалась не на підставі оцінки, а на підставі рахунків на оплату та фактичних понесених витратах потерпілою особою, яка була учасником ДТП.
       В такому разі до фактичних понесених витрат позивачем не було застосовано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, оскільки виплати були здійснені не на підставі оцінки вартості майнової шкоди.
       Залучений представником позивача Звіт № 255/18 про оцінку вартості майнової шкоди, датований 10 грудня 2018 року і становить 36245,77 грн, тобто, після фактичної оплати позивачем страхового відшкодування.
       Представник АТ “СК “АРКС” Волчек Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Желдакова Я.І., у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
       Вважає оскаржене судове рішення законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.
       Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.
       Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, а тому із ОСОБА_1 , як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.
       З таким висновком погоджується колегія суддів.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом встановлено, що 12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 о 14 год. 50 хв. в м. Києві на вул. Лугова, 16/7, керуючи автомобілем марки «DAF», державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом HUMBAUR HAS 2006, державний номер НОМЕР_3 , під час перестроювання не надав перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР.
       Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва № 756/13903/18 від 03 грудня 2018 року, яка набрала законної сили. 
       30.01.2018 року між ПАТ “Страхова компанія “АХА Страхування” (правонаступником якого є ПрАТ “Страхова компанія “АРКС”) та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, до якого остання приєдналася на підставі заяви-приєднання (акцепт) № 26350а8кл від 30.01.2018, яким, зокрема, застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом марки Volkswagen СС, державний номер НОМЕР_1 .
       Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту від 10.12.2018 № 255/18, наданого оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen СС, державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП, складає 78470 грн. 01 коп., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 36245 грн. 77 коп.
       Відповідно до рахунку на оплату від 23.10.2018 № 101474, виставленим ФОП ОСОБА_4 та страхового акту від 30.10.2018 № АХА2422095 фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen СС, державний номер НОМЕР_1 , складає 52768 грн. 92 коп, а вартість корпусу переднього лівого крила транспортного засобу Volkswagen СС, складає 1336 грн. 80 коп (рахунок на оплату по замовленню № 102741 від 20.11.2018 року, страхового акту від 05.12.2018 року № АХА2431658 ).
       На підставі заяви на виплату страхового відшкодування позивачем виплачено страхове відшкодування на рахунок ОСОБА_4 у розмірі 52768 грн. 92 коп. та 1336 грн. 80 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 31.10.2018 року № 510588 та від 06.12.2018 року № 519553.
       На момент ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного засобу DAF XF105.410, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ “Українська транспортна страхова група” відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/4135335 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн. 00 коп., франшизи - 1000 грн. 00 коп.
       На підставі рішення Господарського суду міста Києва № 910/9291/20 від 18.09.2020 року стягнуто з ПрАТ “Українська транспортна страхова група” на користь ПрАТ “Страхова компанія “АРКС” грошові кошти у розмірі 1647 грн. 42 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 543 грн. 54 коп. Провадження у справі № 910/9291/20 за позовом ПрАТ “Страхова компанія “АРКС” з вимогами до ПрАТ “Українська транспортна страхова група” в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 12 084 грн. 66 коп. закрито.
       Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Відповідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
       Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й дизпозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.
       Нормами статті 5 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
       У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України “Про страхування” до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
       Стаття 1166 ЦК України визначає, що шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Враховуючи те, що 13 жовтня 2020 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 29732,08 грн, а сума є меншою ніж необхідно для повного відновлювального ремонту автомобіля до того стану, в якому він був до настання ДТП, тому суд першої інстанції вірно стягнув із ОСОБА_1 в користь страхової компанії різницю не відшкодованих збитків в сумі 24373,64 грн (54105,72 грн. - 29732,08).
       Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що позивач не застосувавши відповідні коефіцієнти фізичного зносу здійснив необґрунтовано завищену виплату потерпілій особі та намагається її компенсувати за рахунок відповідача по справі, оскільки між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за № 26350а8кл від 30.01.2018, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_1 ) і виплата страхового відшкодування на підставі Закону України «Про страхування».
       Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного).
       При виплаті страхового відшкодування страхова компанія не має враховувати коефіцієнт фізичного зносу. Це не передбачено ані діючим законодавством, ані Договором добровільного страхування наземного транспорту № 26350а8кл від 30.01.2018 (згідно п. 23.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 26350а8кл від 30.01.2018 (оферти № 144) При пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу).
       ПрАТ “Страхова компанія “АРКС” здійснює виплату страхового відшкодування не на підставі звіту експерта, а на підставі рахунку СТО (п. 23.4 Договору страхування №26350а8кл від 30.01.2018 (оферти № 144). Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО. В окремих випадках розмір збитків може визначатись па підставі авто-товарознавчої експертизи.
       Страхове відшкодування ПрАТ “Страхова компанія “АРКС” було розраховано та виплачено відповідно до рахунку, виставленого СТО, що надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням суми страхового відшкодування сплаченої за відновлення ТЗ, є саме платіжне доручення про перерахування коштів за ремонт ТЗ.
       Також надуманим є посилання апелянта про те, що у разі недостатності страхової виплати при застосуванні коефіцієнтів зносу, саме потерпіла особа, відповідно до положень ЦК України мала би право звертатися до винуватця ДТП — відповідача по справі, з метою стягнення суми, якої не вистачає для покриття збитків. В даному випадку ПрАТ “Страхова компанія “АРКС” не є потерпілою особою, а є страховою компанією.
       Пунктом. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик (в даному випадку ПрАТ «УТСК») відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третіх осіб.
       Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством
       Так, відповідно до Звіту № 255/18 про оцінку вартості майнової шкоди, вартість відновлювального ремонту ТЗ Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_1 ), розрахована оцінювачем, без коефіцієнту фізичного зносу складає 78470,01 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,64) складає 36245,77 грн.
       Отже, ПрАТ «УТСК» відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може сплатити ПрАТ “СК “АРКС” повну вартість відновлювального ремонту ТЗ, оскільки відповідно до ст. ст. 22, 29 зазначеного Закону виплачує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
       За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
       Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” (із змінами та доповненнями) при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК України, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України “Про власність”. Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
       Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, шо мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майка або меншої вартості пошкоджених частин попередньо; модифікації.
       Для відновлення попереднього стану пошкодженого транспортного засобу Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_1 ) було використано саме нові комплектуючі частини (це підтверджується зокрема рахунком № НОМЕР_4 та калькуляцією, рахунком № НОМЕР_5 та платіжним дорученням № 510 588 від 31.10.2018, № 519553 від 06.12.2018, що підтверджують факт перерахування коштів для проведення ремонту пошкодженого ТЗ). Тому особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації при відшкодуванні збитків. В даному випадку відповідач має нести відповідальність в розмірі 54 105,72 грн. - вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_1 ) згідно рахунків № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 - в розмірі фактичних витрат, понесених у зв`язку із ремонтом пошкодженого ТЗ.
       Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18).
       Крім того в п. 72 вищезазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено “Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року - без зміни.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст постанови складено 31 серпня 2021 року.

Головуюча                                                                         Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         Б.І. Сташків

                                                                                Н.М. Храпак