Єдиний унікальний номер 219/1929/21 
Номер провадження 22-ц/804/1855/21        

П О С Т А Н О В А 
                                                                  І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И                            

28 липня 2021 року                        Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Папоян В.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі су-дових засідань № 3 в режимі відеоконференції через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області цивільну справу № 219/1929/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна, Черкаського апеляційного суду, Придніпровського район-ного суду міста Черкаси, третя особа: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного  суду  Донецької  області  від  29  квітня  2021  року (суддя першої інстанції Худіна О.О.), -  

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Держави Україна, Черкаського апеляційного суду, Придніп-ровського районного суду міста Черкаси, третя особа: Головне управління Державного казна-чейства України в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року констатовано вчинення незаконних рішень, дій суду, а саме Черкась-кого апеляційного суду ухвалами від 15 грудня 2015 року та 11 січня 2016 року, а також При-дніпровського районного суду міста Черкаси вироком від 06 жовтня 2016 року, які скасовано на підставі п. 2. ч.2 ст. 412 КПК України та вказано на істотне порушення норм КПК незакон-ним складом суду, що, на думку позивача, є беззаперечним та неспростовним доказом здійс-нення незаконних дій незаконним складом суду щодо нього. 
Судовим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року фактично скасовано всі судові рішення Черкаського апеляційного суду, Придніпровського районного суду м. Черкаси, ухвалені за період з 15 грудня 2015 року, початку розгляду подан-ня в.о. голови Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області про зміну під-судності кримінального провадження, та ухвалених Придніпровським районним судом міста Черкаси судових рішень з 18 грудня 2015 року та вироку від 06 жовтня 2016 року стосовно позивача.
Позивач відзначає, що під час розгляду Черкаським апеляційним судом подання в.о. голо-ви Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області щодо зміни підсудності справи № 699/268/15-к, кримінального провадження № 22014250000000027, стосовно звину-вачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень та розгляду Придніпровським районним судом міста Черкаси даної справи вбачається, що, використовуючи корпоративну солідарність суддів, Черкаський апеляційний суд ухвалював двічі ухвалами від 15 грудня 2015 року та від 11 січня 2016 року незаконним складом суду про передачу матеріалів справи № 699/268/15-к щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси, який незаконним складом суду, незважаючи на неодноразові заяви про відвід незаконному складу суду, ухвалював незаконні судові рішення та незаконний вирок, в результаті чого позивача було визнано винним та засуджено до дев`яти років позбавлення волі. 
Вважає, що за незаконними діями суду йому має бути відшкодована як нанесена матеріа-льна так і моральна шкоди за період з 15 грудня 2015 року до 27 червня 2017 року, оскільки у вказаний період він знаходився під незаконними рішеннями, діями Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду м. Черкаси в загальній кількості дев`ятнадцять мі-сяців, які позбавили можливість працювати та отримувати заробітну плату. Враховуючи, що він працює на посаді директора ТОВ «Колоріт», тому відшкодуванню підлягає втрачена заро-бітна плата за 19 місяців у розмірі мінімальної заробітної плати на день розгляду судом позов-ної заяви про відшкодування шкоди. Мінімальна заробітна плата на день розгляду позовної заяви судом складає 6 000 грн.
Посилаючись на те, що він перебував під незаконним рішенням, діями суду в період з 15 грудня 2015 року по 27 червня 2017 року, тобто 19 місяців, вказує, що мінімальний розмір матеріальної шкоди становить 114 000 грн. (незаконні дії протягом 19 місяців помножені на мінімальну заробітну плату  у розмірі 6 000 грн., що становить 114 000 грн).
Крім того, вказує, що внаслідок незаконних рішень, дій Черкаського апеляційного суду, Придніпровського районного суду міста Черкаси він майже дев`ятнадцять місяців утримував-ся в нелюдських умовах Черкаського слідчого ізолятора та Кіровоградського слідчого ізолято-ра, і весь цей час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторка-ність, працювати і отримувати заробітну плату, що призвело до позбавлення його нормально-го і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин із зна-йомими людьми та інших негативних наслідків, у зв`язку з чим позивачу була завдана мора-льна шкода. Враховуючи, що він перебував під незаконними рішеннями, діями суду Черкась-кого апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси 19 місяців, міні-мальний розмір моральної шкоди визначив у розмірі 114 000 грн.
Керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та співмірності, врахо-вуючи дев`ятнадцятимісячну тривалість незаконних рішень та дій суду, що обмежували права позивача, на підставі судових рішень та вироку, що ухвалювалися незаконним складом суду, які в подальшому були скасовані ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, позивач вважає справедливою сатисфакцією сплату матеріальної шкоди у розмірі 114 000 грн. та 114 000 грн. моральної шкоди, а загалом 228 000 грн., що повинна бути відшкодована державою, в особі Головного Управління Державного казначейства України в Черкаській області, незалежно від вини посадових і службових осіб органів Черкаського апе-ляційного суду та Придніпровського районного суду м. Черкаси. 
Посилаючись на положення ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 1167, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові неза-конними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України «Про поря-док відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійсню-ють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і су-ду», позивач просив зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області, незалежно від вини посадових осіб Черкаського апеляційного суду та Придніпровсь-кого районного суду м. Черкаси, відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету матеріальну та моральну шкоду в сумі 228 000 грн., та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.   
Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, поси-лаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріа-льного права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квіт-ня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом необґрунтовано та неправильно витлумачені положення ст.ст. 55, 56 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якими передбачено відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями суду. Позивач був фактично позбавлений можливості надати обґрунтування та вмотивованість протиправних, незаконних дій заподіювачів, та причинний зв`язок між протиправними діями та наслідками, оскільки суддею був запропонований заочний розгляд справи на що позивач надав згоду, не розуміючи, що це таке. Крім того, оскаржуване рішення містить суперечливі висновки щодо того чи було засуджено ОСОБА_1 чи ні до дев`яти років позбавлення волі. У рішенні суддя посилається на відсутність виправдувального вироку, але при цьому не надано поглибленого аналізу незаконності дій суду, які не потребують виправдувального вироку. Щодо необхідності відсутності або наявності виправдувального вироку для відшкодування спричиненої шкоди скаржник посилається на практику Європейського суду з прав людини, який в своєму рішенні «Штепа проти України» заява № 16349/17 від 24 жовтня 2019 року без наявності виправдувального вироку надав правову оцінку діям суду чим фактично визнав незаконним дії суду щодо продовження строку тримання під вартою Штепи Н. та зобов`язав  відшкодувати нанесену шкоду за порушення прав людини. 
Крім того, заявник посилається на те, що висновки суду, наведені в оскаржуваному рі-шенні вказують на неповне та неправильне тлумачення положень ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійс-нюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду», оскільки ч. 1 ст. 1 вказаного закону передбачено відшкодування матеріальної та мора-льної шкоди за незаконні рішення та дії суду, які входять до переліку «інших дій». Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом визнано, що розгляд подання про зміну підсудності матеріалів кримінального провадження та розгляд справи щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень здійснювався з істотним порушенням процесуального закону незаконним складом суду Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси, що на думку заявника, є беззаперечним і неспростовним доказом незаконних рішень і дій суду Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси. ОСОБА_1 наголошує, що незаконний склад суду не здійснює законні дії та не ухвалює законні судові рішення. При цьому наголошує, що Черкаський апеляційний суд систематично, після скасування вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року незаконним складом суду здійснює усвідомлено завідомо незаконні дії під час вирішення питання підсудності матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 , відчуваючи безкарність за незаконні рішення та дії. 
Придніпровським районним судом міста Черкаси наданий письмовий відзив на апе-ляційну скаргу позивача, в якому відповідач зазначає, що вважає рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року таким, що ухвалено з додер-жанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недо-веденість обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановле-ними, невідповідність висновків, викладених у рішенні першої інстанції, порушення судом норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлено відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, що застосовані судом. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскаржуване рішення залишити без змін.     
         Відповідач Черкаський апеляційний суд та третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області процесуальним правом на подання пись-мового відзиву не скористалися. 
  Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду представники відповідачів Черкаського апеляцій-ного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси, представник третьої особи Го-ловного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Судову  повістку - повідомлення про розгляд справи 28 липня 2021 року  відповідач Черкаський апеляційний суд отримав - 12 липня 2021 року, відповідач Придніпровський ра-йонний суд м. Черкаси - 12 липня 2021 року, третя особа  Головне управління Державної каз-начейської служби України у Черкаській області - 12 липня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 119 - 121).
Про причини неявки у судове засідання 28 липня 2021 року учасники справи не повідо-мили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засі-дання без поважних причин. 
Апеляційний  суд  вважає  можливим  розглянути  справу у відсутність учасників справи, явка  яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
У судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної скарги. На уточнюючи запитання що до статусу Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси, зазначених у позові як порушники прав позивача, ОСОБА_1 зазначив, що вважає їх відповідачами по справі, які мають нести цивільну відповідаль-ність згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України. 
Заслухавши суддю-доповідача та позивача по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга пози-вача підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернен-ням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на під-ставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інста-нції виходив з відсутності правових підстав для відшкодування шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з на-ступного.
З матеріалів цивільної справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ви-роком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 258-3 КК України строком 8 (вісім) років; за ч. 1 ст. 263 КК України строком 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 263-1 КК України строком 3 (три) роки. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі строком 9 років.
Строк покарання обчислено з 05 серпня 2014 року. Зараховано ОСОБА_1 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 05 серпня 2014 року по 06 жовтня 2016 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК України. 
27 червня 2017 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Придніп-ровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року щодо позивача скасовано. При-значено новий судовий розгляд кримінального провадження                               № 22014250000000027 щодо ОСОБА_1 у Придніпровському районному суді м. Черкаси, в іншому складі суддів. Продовжено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 серпня 2017 року (а.с. 9-14). 
Згідно листа Шполянського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2021 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 258-1, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України надійшло до суду 15 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання в залі Шполянського районного суду Черкаської області на 12 травня 2021 року (а.с. 49).
Статтею 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її не-законного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незакон-ного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, неза-конного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадо-вих і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів діз-нання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадяни-нові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, неза-конного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Відповідно до ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в по-рядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня  2017 року скасовано вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_1 та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження                № 22014250000000027 щодо позивача у Придніпровському районному суді м. Черкаси в іншому складі суддів. З вказаної ухвали вбачається, що оскільки вирок суду скасовується через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду, колегія суддів з урахуванням положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не досліджувала обставини та суть прийнятого рішення та доводів апеляційних скарг, не вирішувала наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та покарання. 
Про будь-які обставини незаконного засудження (в розумінні ч. 2 ст. 43 КПК України), незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як за-побіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт позивач у позовній заяві не зазначав та відповідних доказів не надав. Більше того, на час ви-рішення справи судом першої інстанції (станом на 29 квітня 2021 року) кримінальне прова-дження щодо ОСОБА_1 перебувало в провадженні Шполянського районного суду Чер-каської області, судове рішення у справі не прийнято.  
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що по-зивач не має права на відшкодування шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону Украї-ни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, проку-ратури і суду». 
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої не-законними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи випра-вних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках запо-діяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовуєть-ся на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, за-вданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). 
Оскільки у справі, яка переглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шко-ди є незаконні, на думку позивача, рішення суду, через їх ухвалення незаконним складом суду, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.
Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі не-законними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу держав-ної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо незаконності дій суддів.
Саме по собі скасування судових рішень, якими було визнано позивача винним у вчи-ненні злочинів, що йому інкримінувалися, не свідчить про незаконність дій суду чи постанов-лення ним завідомо неправосудного акта. 
Застосування загальних правил відшкодування шкоди можливе у випадку, коли предме-том позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуд-дя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акта органом судової влади, тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним судовим рішенням, що відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову до Черкаського апеляційного суду, При-дніпровського районного суду міста Черкаси, суд першої інстанції констатував, що нормами ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досу-дового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено такої правової підстави для відш-кодування особі матеріальної та моральної шкоди, як винесення рішення незаконним складом суду, коли в кримінальному провадженні, у разі скасування рішення, призначено новий судо-вий розгляд.  
З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового проце-су проти суду (судді).
Оскарження судових рішень, діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду ін-ших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.
За змістом пункту 19 Великої хартії суддів (Основоположних принципів) у кожній дер-жаві закон чи фундаментальна хартія суддів повинні визначати неналежну поведінку, яка мо-же мати наслідком дисциплінарну відповідальність та відкриття дисциплінарного проваджен-ня щодо судді.
Тобто, за наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач пов`язує завдання йому матері-альної та моральної шкоди із ухваленням Черкаським апеляційним судом та Придніпровським районним судом міста Черкаси судових рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спір-них правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викла-дені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі             № 757/43355/16-ц (провадження №14-399цс1) Верховний Суд дійшов висновку, що «позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинен-ня певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства. У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених ст. 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року)».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що вимоги вказано-го припису розповсюджується як на позови, які не можна розглядати за правилами визначено-го судочинства (певної юрисдикції), так і на позови, які суди взагалі не можуть розглядати як предмет позову (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у спра-ві № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17).
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закрит-тям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки позов до суду у зв`язку із ухваленням судом судового рішення не підлягає роз-гляду в судах провадження у справі в частині позовних вимог до Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси підлягає закриттю.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 За-кону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору за подання апеля-ційної скарги слід віднести за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеля-ційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси скасувати.
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаського апеляційного суду, Придніпровського районного суду міста Черкаси про стягнення матеріальної та моральної шкоди закрити.
В іншій частині рішення залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в каса-ційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

  Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.

           Головуючий суддя:                                                             Ю.М. Мальований

  Судді:                                                                                  О.В. Агєєв

                                                                                              В.В. Папоян