ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/4183/21 пров. № А/857/11012/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Качмара В.Я., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року (суддя – Качур Р.П., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо виплати у неповному розмірі винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь винагороду за тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 24.07.2008, у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням виплачених сум, та винагороду за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 24.07.2013, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 365-ос від 12.08.2019 позивача звільнено з військової служби у запас за пп. «б» (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5    ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»    та наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 369-ос від 14.08.2019 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Однак станом на день виключення із списків частини відповідач нарахував та виплатив йому грошове забезпечення не в повному обсязі. Так,  додатком № 25 до    постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» № 1294 від 07.11.2007    передбачено виплату такого одноразового додаткового виду грошового забезпечення, як винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби. За тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби винагорода виплачується у розмірі 1 посадового окладу та за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби у розмірі 1,5 посадових окладів. Проте, у 2008 році відповідач не виплатив ОСОБА_1 у повному обсязі винагороду у розмірі 1 посадового окладу, а в 2013 році - у розмірі 1,5 посадових окладів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі №380/4183/21 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-річної та 20-річної військової служби в повному обсязі. Зобов`язано Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-річної та 20-річної військової служби, виплаченої у серпні 2008 року та у серпні 2013 року, у розмірах 1 та 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням відповідно, ураховуючи раніше виплачені кошти.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що за період проходження служби в Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України позивачу винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби виплачувалася в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі 50 відсотків установленого    постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007    та додатком № 25 до вказаної постанови розміру, відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 19 від 08.02.2015 та розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України № 19 від 11.02.2016. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої    статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» № 365-ОС від 12.08.2019 позивача звільнено з військової служби у запас за пп. «б» (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5    ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»    та наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» № 369-ос від 14.08.2019 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30.09.2019.  Із особистих карток грошового забезпечення та заробітної плати позивачем встановлено, що йому в 2008 та 2013 роках винагорода за тривалість безперервної 15-річної та 20-річної військової служби виплачувалася не в повному обсязі.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної 15-річної та 20-річної військової служби в неповному розмірі, у зв`язку з чим зобов`язав Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату позивачу винагороди за тривалість безперервної військової служби, виплаченої у серпні 2008 року та у серпні 2013 року, у розмірах 1 та 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням відповідно, враховуючи раніше виплачені кошти.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1    ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992    (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до абз. 1 ч. 1    ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991    (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2    ст. 9 Закону № 2011-XII    передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого    Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009    з наступними змінами та доповненнями (далі    Положення №1115/2009), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Відповідно до абз. 2 п. 292 Положення №1115/2009 після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» № 1294 від 07.11.2007    (далі Постанова № 1294) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї    постанови.
Додатком 25 до Постанови № 1294 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення, як винагорода за тривалість безперервної військової служби, яка залежно від тривалості безперервної календарної військової служби становить: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років; 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням за 20 років; 2 посадових оклади і оклади за військовим званням за 25 років; 2,5 посадових окладів і окладів за військовим званням за 30 років; 3 за 35 років і кожні наступні 5 років.
Пунктом 7 Постанови № 1294 від 07.11.2007 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (серед яких Державна прикордонна служба України) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
На підставі системного аналізу наведених вище приписів нормативно-правових актів можна дійти висновку, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
На виконання вказаної    постанови Кабінету Міністрів України Адміністрація державної прикордонної служби України    затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 (далі Інструкція № 425).
Відповідно до пп. 3.25.1 Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: за 15 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням; за 20 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.
Таким чином, на підставі аналізу пункту 7 Постанови № 1294 від 07.11.2007 можна дійти висновку про те, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.
Однак колегія суддів звертає увагу, що додаткові види грошового забезпечення, визначені додатками 25-28 Постанови № 1294, зокрема винагорода за тривалість безперервної військової служби, впорядковано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій Адміністрацією державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 на виконання Постанови № 1294.
Тобто,  з моменту затвердження вказаної Інструкції підстави для обмеження виплати за тривалість безперервної військової служби в обсязі до 50 відсотків нормативно встановленого розміру відпали.
З огляду на вказане колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про правомірність виплати позивачу за тривалість безперервної військової служби у 2008 та 2013 роках в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру на підставі пункту 7    постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07.11.2007.
Із долучених до матеріалів справи особистих карток грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_1 за 2008 та 2013 роки судом встановлено, що позивачу в серпні 2008 року виплачено винагороду у розмірі 825,00 грн за тривалість безперервної 15-річної військової служби та у серпні 2013 року у розмірі 941,25 грн.  Тривалість безперервної військової служби ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється.
Разом з тим, у серпні 2008 року посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача становив 1125,00 грн та 125,00 грн відповідно, а в серпні 2013 року - 1125,00 грн та 130,00 грн відповідно.  Таким чином, враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що відповідач нарахував та виплатив позивачу винагороду за тривалість 15-річної та 20-річної безперервної військової служби не в повному обсязі.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії відповідача щодо виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної 15-річної та 20-річної військової служби в неповному розмірі є протиправними, у зв`язку з чим Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України зобов`язане здійснити перерахунок та виплату позивачу винагороди за тривалість безперервної військової служби, виплаченої у серпні 2008 року та у серпні 2013 року, у розмірах 1 та 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням відповідно, враховуючи раніше виплачені кошти.
Покликання апелянта на постанови Верховного Суду у справах №539/1904/16-а, №240/9504/19, №820/330/18, №820/5473/17, №750/6945/17, №826/14853/17 колегія суддів до уваги взяти не може, оскільки в наведених апелянтом справах був іншим предмет судового оскарження (виплата та перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні; здійснення перерахунку грошового забезпечення для проведення перерахунку раніше призначеної пенсії; виплата заборгованості за неотримане речове майно; перерахунок пенсії з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення).
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 380/4183/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. А. Пліш