ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р.                                                              Справа № 914/1598/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бонк Т.Б.,                                                                                                                        Матущак О.І.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:
від позивача за первісним позовом (скаржника) – Шира М.В.
від відповідача за первісним позовом – Чернобай С.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Сюрприз”, б/н від 22 січня 2021 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2020 року (підписане 23.12.2020), суддя Петрашко М.М.
у справі №914/1598/20
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сюрприз”, м. Львів,
до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,
про визнання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) продовженим на той самий строк і на тих самих умовах

та за зустрічним позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Сюрприз”, м. Львів
про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення

в с т а н о в и в :
02 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання договору оренди №Г-1106 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), укладеного 31 липня 2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” та Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради продовженим на той самий строк і на тих самих умовах з 09 липня 2020 року (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 21 жовтня 2020 року).
21 липня 2020 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до Господарського суду Львівської області із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2020 року у справі №914/1598/20 у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено. Суд зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 32,6 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого, 14.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову мотивоване тим, що в листах (№2303-вих-34247 від 06.05.2020р. та №2302-вих-41618 від 03.06.2020р.) орендодавцем повідомлено орендаря про те, що комісією з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова (протокол №5, питання №Г/5) прийнято рішення відмовити у продовженні договору оренди № Г-1106 від 31.07.2020 року. Листом орендодавця вих.№2302-вих-34247 від 06.05.2020 року повідомлено орендаря про неможливість позитивно вирішити питання по суті звернення щодо продовження договору оренди нежитлових приміщень, заперечено орендодавцем щодо продовження строку дії договору. Поряд з тим, судом встановлено, що Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради не було вчинено дій, спрямованих на продовження строку дії договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-1106 від 31.07.2002р., що передбачені статтею 18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», зокрема, не було проведено відповідного аукціону, за результатами якого було б продовжено вказаний договір. Крім того, судом встановлено, що в цьому випадку відсутні підстави для продовження договору без проведення аукціону, передбачені ч.2 ст.18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», зокрема спірний договір оренди неодноразово продовжувався на підставі пункту 4.3 договору з 2002 року.
Рішення суду в частині задоволення зустрічного позову мотивоване тим, що відповідачем порушено договірне зобов`язання, передбачене п.9.1 договору оренди щодо своєчасного повернення об`єкта оренди в разі припинення договору оренди, що в свою чергу є підставою для примусового виселення відповідача із займаних приміщень.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2020 року у справі №914/1598/20 та прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити а в зустрічному позові – відмовити. Зокрема, зазначає, що судом не встановлена обставина про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у продовженні договору та незаконності припинення договору. Також скаржник наголошує, що відповідач за зустрічним позовом не надав суду жодних доказів, які б підтверджували, що скаржник є неналежним орендарем. Крім цього, апелянт вважає помилковим застосування до спірних правовідносин положень ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року, оскільки останній введено в дію з 01 лютого 2020 року та поширює свою дію в часі лише на ті відносини, які виникли після 01 лютого 2020 року, тобто на думку скаржника, продовження договору за період дії ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року здійснюється вперше.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 у складі колегії: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Гриців В.М. та Зварич О.В., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» та доповнення до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2020 у справі №914/1598/20.
Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року у складі колегії: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Гриців В.М. та Зварич О.В., розгляд справи призначено на 10 березня 2021 року.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Дубник О.П. судове засідання 10 березня 2021 року не відбулося.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Дубник О.П., що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, розпорядженням керівника апарату суду №118 від 22.03.2021 призначено автоматизовану заміну складу суду для розгляду справи №914/1598/20.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 справу №914/1598/20 розподілено колегії суддів у складі: Бойко С.М. (головуючий суддя), судді: Гриців В.М. та Зварич О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 справу №914/1598/20 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Гриців В.М. та Зварич О.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19 травня 2021 року. 
Ухвалою суду від 19 травня 2021 року розгляд справи відкладено на 09 червня 2021 року.
Ухвалою суду від 09 червня 2021 року задоволено заяву головуючого судді Бойко С.М. про самовідвід.
Розпорядженням керівника апарату суду №385 від 10 червня 2021 року призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2021 року справу розподілено колегії суддів: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), Гриців В.М. та Зварич О.В.
Ухвалою суду від 14 червня 2021 року справу №914/1598/20 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Якімець Г.Г., суддів: Гриців В.М. та Зварич О.В., справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 06 липня 2021 року.
В судовому засіданні 06 липня 2021 року оголошено перерву до 16 серпня 2021 року.
16 серпня 2021 року склад судової колегії змінено.
В судовому засіданні 16 серпня 2021 року оголошено перерву до 13 вересня 2021 року.
Представник позивача за первісним позовом (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2020 року у справі №914/1598/20 та прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити а в зустрічному позові – відмовити, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема, зазначав, що спірний договір оренди припинено 09 липня 2020 року, у зв`язку із закінченням терміну його дії та повідомленням орендодавця, відтак, до відносин з приводу продовження дії останнього застосовуються положення ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2002 року між Управлінням ресурсів Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-1106, відповідно до умов якого, а саме: п.1 орендодавець на підставі договору оренди від 07.02.1994р. №6119, наказу управління ресурсів від 10.11.2000р. №5-0, наказу управління ресурсів 06.04.2001р. №56-0, передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛМКП «Айсберг», а саме: приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого,14 загальною площею 32,6 кв. м, в тому числі підвал 32,6 кв.м., відповідно до даних технічного паспорта ЛОБТІ та ЕО від 12.02.2002 року №147.
Вартість об`єкта визначена станом на 01 лютого 2002 року становить 12 320 грн.
Згідно з розділом 2 Договору цільове призначення об`єкту оренди: виробничі, складські, побутові приміщення.
Відповідно до п.4.1 Договору термін дії останнього: з 28 лютого 2002 року до 30 вересня 2006 року.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.4.3 Договору).
Відповідно до п.4.8 Договору чинність останнього припиняється внаслідок: - закінчення строку, на який його було укладено; - загибелі об`єкта оренди; - приватизації об`єкта оренди орендарем; - достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду; - банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених законом.
Згідно з п.9.1 Договору повернення об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання.
Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його продовження у разі належного виконання ним умов договору (п.13.1 Договору).
Сторонами не заперечується, що договір оренди №Г-1106 від 31 липня 2002 року неодноразово продовжувався.
Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» з повідомленням (вх.№18 від 02.03.2020р.) про закінчення терміну дії спірного договору оренди. Також, повідомило, що у разі виявлення орендарем наміру продовжити строк договору оренди, останньому необхідно повідомити про це орендодавця за три місяці до спливу строку договору оренди, шляхом скерування заяви встановленого зразка про продовження договору оренди з долученням необхідних документів, передбачених наказом управління комунальної власності від 03.12.2014р. №72-3 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, що надаються управлінням комунальної власності».
08 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» звернулося до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою з долученням необхідних документів, яка зареєстрована в Центрі надання адміністративних послуг Львівської міської ради за вх.№2-20305/АП-2302 від 10.04.2020 року.
У відповідь на зазначене звернення листом (вих.№2302-вих-34247 від 06.05.2020 року) Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Сюрприз», що питання розглянуто 28 квітня 2020 року на засіданні комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова (протокол №5, питання №Г/5) та прийнято рішення відмовити у продовженні договору оренди №Г-1106 від 31.07.2002, укладеного з ТзОВ «Сюрприз», на нежитлові приміщення площею 32,6 кв.м на вул. Лепкого, 14, відтак, з огляду на зазначене вище, управління комунальної власності не має можливості позитивно вирішити питання по суті звернення та повертає пакет документів.
22 травня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» звернулося до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з листом (вих.№48) про надання інформації щодо мотивації відмови у продовженні договору оренди з посиланням на чинне законодавство та роз`яснення порядку її оскарження.
У відповідь на вказаний лист Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради листом (вих.№2302-вих-41618 від 03.06.2020) повідомило, що рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова (протокол №5, питання №Г/5) про відмову в продовженні дії спірного договору прийняте у зв`язку з тим, що орендар – ТзОВ «Сюрприз» є недобросовісним платником, по якому були суди про виселення і витребування орендованого майна.
У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” звернулося до суду з цим позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання договору оренди №Г-1106 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), укладеного 31 липня 2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” та Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради продовженим на той самий строк і на тих самих умовах з 09 липня 2020 року (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 21 жовтня 2020 року).
Вважаючи спірний договір оренди припиненим, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до суду із зустрічним позовом про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст.759 ЦК України).
За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).
Згідно з ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. 
Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.
Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.4 ст.284 ГК України).
Відповідно до ч.1 ст.285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.
Одностороння відмова від договору оренди не допускається (ч.1 ст.291 ГК України).
Згідно з ч.2 ст.291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Частиною 2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відповідно до ч.3 ст.17 вказаного Закону після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
У п.4.3 Договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
Згідно з п.4.8 Договору закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є підставою для припинення договору.
Як правильно встановлено судом першої інстанції спірний договір оренди №Г-1106 від 31 липня 2002 року неодноразово продовжувався на той самий термін і на тих самих умовах, востаннє – до 09 липня 2020 року. При цьому, листом за вих.№2302-вих-53067 від 14 липня 2020 року (протягом місяця після закінчення терміну дії договору) орендодавець повідомив орендаря про припинення договірних відносин, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди.
Поряд з тим, заперечення орендодавця про продовження дії договору на тих самих умовах і на той самий строк випливають із листів орендодавця за вих.№2302-вих-34247 від 06 травня 2020 року та вих.№2302-вих-41618 від 03 червня 2020 року
Якщо на дату закінчення строку договору оренди і упродовж місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
Матеріалами справи підтверджується, що орендодавець у місячний термін після закінчення строку дії договору оренди повідомив орендаря про припинення договору оренди, відтак, останній припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений.
Як вбачається з позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) орендар звернувся до суду у липні 2020 року з позовною вимогою про визнання договору оренди №Г-1106 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 31 липня 2002 року продовженим на той самий строк і на тих самих умовах з 09 липня 2020 року.
Разом з тим, відповідно до ч.2 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені. Договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.
Таким чином, з 01 липня 2020 року договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що за час дії нового ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року спірний договір оренди продовжується вперше, оскільки, останній сторонами укладено ще 31 липня 2002 року та такий договір неодноразово продовжувався, що не заперечувалося сторонами в суді першої інстанції. При цьому, в наведеному вище законі немає вимог щодо продовження договорів оренди вперше саме за час дії нового закону, відтак, спірний договір не підпадає під винятки, наведені у ч.2 ст.18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».
Поряд з тим, судом встановлено припинення дії договору оренди, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та своєчасним запереченням орендодавця проти продовження дії договору, що означає втрату орендарем права на автоматичну пролонгацію договору.
Судом враховано, що заява (повідомлення) орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.
Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.
Щодо переважного права орендаря на укладення договору оренди, суд зазначає наступне:
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зважаючи на зміст положень частини 1 статті 777 ЦК України та статті 285 ГК України, за наявності наміру передати майно в оренду та наявності попереднього орендаря, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, за інших рівних умов, право вибору орендодавцем орендаря прямо обмежено, передбаченим частиною 1 статті 285 ГК України та частиною 1 статті 777 ЦК України, переважним правом такого попереднього орендаря. Дане обмеження узгоджується з загальним положенням частини 2 статті 319 ЦК України, згідно з якою власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Отже, в окремих випадках розсуд власника може бути обмежений законом - частиною 1 статті 285 ГК України та частиною 1 статті 777 ЦК України.
Сутністю переважного права є укладення договору найму на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення, чи зміна строку дії договору оренди.
Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковими твердження скаржника про порушення його переважного права на укладення договору оренди. Такі посилання є передчасними та не підтвердженими відповідними доказами.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні первісного позову.

Щодо зустрічного позову, колегія суддів зазначає наступне:
Як встановлено судом вище, термін дії спірного договору оренди закінчився 09 липня 2020 року, у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та своєчасним запереченням орендодавця проти продовження договору.
Листом за вих.№2302-вих-53067 від 14 липня 2020 року (протягом місяця після закінчення терміну дії договору) орендодавець повідомив орендаря про припинення договірних відносин та обов`язок орендаря повернути об`єкт оренди.
Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Згідно з ст.24 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно до ст.25 вказаного Закону у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
У п.9.1 Договору сторони погодили, що повернення об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання.
Зважаючи на припинення договору оренди 09 липня 2020 року, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, у орендаря виник обов`язок щодо повернення орендованого майна.
Вказаного обов`язку орендар не виконав, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду не надані, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про підставність та обґрунтованість зустрічної позовної вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” повернути об`єкт оренди шляхом виселення.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.
Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються висновками, викладеними у рішенні суду.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2020 року у справі №914/1598/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Сюрприз” – без задоволення.
Матеріали справи №914/1598/20 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 22 вересня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бонк Т.Б.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.