Справа № 465/1161/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/3388/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретар Савчук Г.В.
З участю: адвоката Мисько Т.Г. на стороні позивача ОСОБА_1 , адвоката Жиравецького Т.М. на стороні відповідача ФОП ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Львові цивільну справу №465/1161/15 за апеляційною скаргою представника ФОП  ОСОБА_2 – адвоката Жиравецького Тараса Михайловича на рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_2 , Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном  , -
в с т а н о в и в:
20.02.2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном.
В обґрунтування позову посилаються на те, що ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення загальною площею 203,8 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 . Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 впритул до вказаного вище приміщення встановила тимчасову споруду з порушенням будівельних норм, державних стандартів і правил, що створює перешкоди та несе загрозу власникам у повноцінному користуванні належним на праві власності їм нежитловим приміщенням. 
Позивачі зазначають, що розміщення тимчасової споруди на відстані 0,35 м. та 0,40 м. від нежитлової будівлі унеможливлює використання віконних отворів за прямим призначенням та порушує режим природного освітлення для нежитлових приміщень, що не відповідає вимогам п. 6.1.7 ДБН «В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі». Вказані порушення спричиняють загрозу здоров`ю та життю осіб, що перебувають у належному позивачам нежитловому приміщенні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України просять позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.
Зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні належним позивачам нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу, встановленої із порушенням вимог Державних будівельних норм та Правил пожежної безпеки в Україні впритул до зазначеного приміщення, тимчасової споруди (малої архітектурної форми) за юридичною адресою АДРЕСА_2 .
Додатковим рішенням Франківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2021 року стягнуто солідарно з Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань та з ФОП ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. судового збору на користь ОСОБА_1 .
Рішення суду оскаржив представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокат Жиравецький Т.М. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, таке ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає безпідставним висновок суду щодо незаконності встановлення МАФу, оскільки така встановлена на орендованій відповідачем земельній ділянці, на неї наявний Паспорт прив`язки тимчасової споруди для продовження підприємницької діяльності № НОМЕР_1 від 17 грудня 2015 року, а фактичне місце розташування архітектурної форми відповідає схемі розміщення тимчасової споруди. Зауважує, що ухвала Львівської міської ради №3190 від 20.03.2014 року «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові», договір оренди землі, паспорт прив`язки тимчасової споруди для продовження підприємницької діяльності є чинними, що свідчить про правомірність володіння відповідачем тимчасовою спорудою. Звертає увагу, що відповідно до пункту 5.4 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» допускається розташування споруд біля зовнішніх стін будинків та інших споруд, якщо такі стіни не мають отворів (прорізів) і відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін за умов забезпечення проїзду для пожежних машин згідно з вимогами нормативних документів. З досліджених документів, а також висновку експерта №31/20 від 30.06.2020 року на момент складання проектної документації та встановлення тимчасової споруди, віконного прорізу в зовнішній стіні будівлі, яка розташована на АДРЕСА_1 , що межує з тильною стіною тимчасової споруди, яка належить ФОП ОСОБА_2 , не існувало. В матеріалах справи відсутні будь-які дозвільні документи чи проекти на влаштування віконного прорізу, відтак вважає, що існуючий віконний проріз влаштований самовільно. Також позивачами не надано жодних доказів існування перешкод у користуванні їхнім майном, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Миська Т.Г. у відповідності до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) надав суду Відзив на апеляційну скаргу.
У Відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи апеляційної скарги представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвоката Жиравецького Т.М., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Франківського районного суду м.Львова від 29.10.2020 року-без змін.
Заслухавши пояснення представника відповідача ФОП ОСОБА_2 -адвоката Жиравецького Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Миська Т.Г., врахувавши думку представника Львівської міської ради висловлену в суді першої інстанції на заперечення позовних вимог, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Позивачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник Львівської міської ради в судове засідання не з`явилися, однак всі належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення 02.03.08.2021 року.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №853 від 18.08.2010 року набули у власність нежитлове приміщення загальною площею 203,8 кв.м на АДРЕСА_1 .
01 серпня 2013 року між Львівською міською радою (далі ЛМР) та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір оренди землі за умовами якого орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 4610136900:08:002:0143, яка знаходиться у АДРЕСА_2 для обслуговування малої архітектурної форми далі (МАФ). Договір зареєстрований у Львівській міській раді 01.08.2013 року за № Ф-2238.
Згідно з пунктом 13 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова та Додатку №2 Ухвали Львівської міської ради № 3190 від 20.03.2014 року, ФОП ОСОБА_2 надано дозвіл на розміщення тимчасової споруди (МАФ) за адресою АДРЕСА_2 .
Позивачі, звертаючись до суду з позовними вимогами до ФОП ОСОБА_2 зазначили, що згідно поверхового плану у технічному паспорті, виданому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05.01.2010 року на нежитлові приміщення, що належать їм на праві власності по АДРЕСА_2 , приміщення під літ.»б» та приміщення під літ. «7-а» зображені з віконними отворами у стінах.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався Висновком №3 будівельно-технічної експертизи судового експерта Бутакової М.А. від 19.02.2018 року, яка виготовлена на замовлення позивача ОСОБА_1 , де судовий експерт прописала, що фактичне місце розташування належного ФОП ОСОБА_2 . МАФу є на відстані 0,35-0,40 м від зовнішніх стін нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачами. 
Судом зазначено, що відображена у графічних матеріалах інформація щодо конструктивних елементів нежитлового приміщення в будівлі АДРЕСА_1 , не відповідає графічній інформації відображеній у технічному паспорті на дане нежитлове приміщення, зокрема, щодо віконних отворів у нежитловому приміщенні позивачів.
Із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується.
Відповідно до Договору оренди землі від 01 серпня 2013 року укладеного між ЛМР та ФОП ОСОБА_2 орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку згідно кадастрового номеру 4610136900:08:002:0143, яка знаходиться у АДРЕСА_2 для обслуговування МАФу (а.с.177-180 т.1). Договір зареєстрований у ЛМР 01.08.2013 року за № Ф-2238.
Ухвалою №3190 від 20.03.2014 року «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові» ЛМР ухвалила затвердити Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові згідно з Додатком 2. 
Згідно з пунктом 134 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова, викладеному на 53 аркуші Додатку №2 Ухвали ЛМР №3190 від 20.03.2014 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на розміщення тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно з Паспортом прив`язки №Ф516 від 17 грудня 2015 року тимчасову споруду (МАФ) призначено для провадження підприємницької діяльності. Додатком до такого паспорта є Схема розміщення тимчасової споруди (М 1:500) та технічна документація. При цьому, із наданого позивачами Висновку експерта №3 від 19 лютого 2018 року встановлено, що фактичне місце розташування архітектурної форми відповідає картографічній документації-схемі розміщення тимчасової споруди (М 1:500), що є складовою частиною паспорту прив`язки (а.с.168 абз.4 т.1, а.с.183-196 т.1)).
Відтак, висновки суду першої інстанції, що тимчасова споруда за адресою АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу ФОП ОСОБА_2 встановлена з порушенням, спростовуються матеріалами справи, зокрема, така розміщена на виділеній ЛМР орендованй земельній ділянці із визначеним кадастровим номером 4610136900:08:002:0143, у відповідача на таку є Паспорт прив`язки для провадження підприємницької діяльності №Ф516 від 17 грудня 2015 року, фактичне місце розташування МАФу відповідає картографічній документації. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Ухвала ЛМР, Договір оренди землі, Паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності є чинними, у встановленому законом порядку ніким не оспорювалися, недійсними не визнані, а відтак, відповідач ФОП ОСОБА_2 правомірно володіє тимчасовою спорудою за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до пункту 7.1 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, затвердженого Ухвалою ЛМР №4526 від 23.04.2015 року, демонтажу підлягають тимчасові споруди:
-для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб`єкту господарювання відмовлено у його продовженні;
-самовільно встановлені;
-зовнішній вигляд яких не відповідає виданому паспорту прив`язки або погодженому проекту та суб`єкту господарювання мотивовано відмовлено у внесенні змін до паспорта прив`язки чи проекту;
-розміщені з порушенням вимог пунктів 2.5 та 2.6 Правил.
Жодна із названих умов відповідачем не підтверджена, а судом першої інстанції не встановлена.
Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для демонтажу МАФу даному спорі.
Згідно з пунктами 2.5 та 2.6 Положення, тимчасові споруди розміщуються відповідно до постанови КМУ від 30.03.1994 року № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони». Розміщення тимчасових споруд забороняється безпосередньо біля фасадів адміністративних і культових будівель, біля пам`ятників, скульптурних та інших елементів оздоблення будинків.
Із викладеного випливає, що усунення перешкод шляхом демонтажу тимчасової споруди має місце тоді, коли розміщення МАФу не відповідає ДБН, Правилам та містобудівній документації управління архітектури та урбаністики, а також повинно відповідати вимогам постанови КМУ від 30.03.1994 року № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони».
Позивачем не наведено конкретного порушення постанови КМУ від 30.03.1994 року №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони». Крім цього, приміщення біля якого розташований спірний МАФ не належить до адміністративних і культових будівель.
Щодо віконних прорізів на момент облаштування МАФу, суд першої інстанції зазначив, що висновок експерта ОСОБА_5 щодо того, що віконний проріз в зовнішній стіні будівлі, що належить позивачам та межує з тильною стіною тимчасової споруди (МАФу), що належить ОСОБА_2 , був облаштований не раніше кінця жовтня - початку листопада 2011 року, що підтверджується як матеріалами справи так і матеріалами інвентаризаційної справи на нежитлові приміщення позивачів.
Відповідно до п.5.4 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» на який посилається суд першої інстанції у рішенні, прописано, що тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно з ДБН-360, але не менше 10м. Допускається розташування вказаної споруди біля зовнішніх стін будинків та інших споруд, якщо такі стіни не мають отворів (прорізів) і відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін та за умови забезпечення проїзду для пожежних машин згідно з вимогами нормативних документів. З приводу зазначеного судовий експерт ОСОБА_5 у проведеному дослідженні надав Висновок №31/20 від 30.06.2020 року та прописав, що в ході дослідження інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_2 (квартал 582) складеного Львівським БТІ (розпочата 27.03. 1996 року ) встановлено, що на малюнку ескіз-абрису, складеного техніком БТІ у березні 1996 року, віконний проріз у зовнішній стіні будівлі на АДРЕСА_1 , яка межує з тильною спорудою тимчасової споруди, відображений. Даний віконний проріз також відображений на скорегованому БТІ станом на 19.09.2005 року поверховому плані будівлі, але на викопіюванні з поверхового плану, на якому відображені всі зафіксовані БТІ зміни станом на 19.09.2005 року, дане вікно не відображено.
В ході дослідження технічного паспорта на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_2 , складеного ОКП «БТІ та ЕО» станом на 05.01.2010 року встановлено, що віконний проріз в зовнішній стіні будівлі АДРЕСА_1 , яка межує з тильною стіною тимчасової споруди, відображений на її поверховому плані.
В ході дослідження проекту влаштування тимчасового торгового павільйону із збірно-роздрібних конструкцій по АДРЕСА_2 , розробленого ТзОВ «Капітель К» в 2010 році, встановлено, що віконний проріз в зовнішній стіні будівлі по АДРЕСА_1 , яка межує з тильною стіною тимчасової споруди, був відсутній.
Згідно даних сторінки інтернет-ресурсу Google Earth Pro станом на жовтень 2011 року віконний проріз в зовнішній стіні будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , що межує з тильною стіною тимчасової споруди, був відсутній.
З приводу вище зазначеного дослідження експертом ОСОБА_5 встановлено, що проріз в зовнішній стіні будівлі по АДРЕСА_1 , що межує з тильною стіною тимчасової споруди ( МАФ), яка належить ФОП ОСОБА_2 , був облаштований не раніше кінця жовтня-початок листопада 2011 року. 
В ході дослідження технічного паспорта на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , складеного ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 05.01.2010 року встановлено, що на поверховому плані будівлі в її зовнішніх стінах, що межують з тильною та бічною стінами тимчасової споруди, відображено два вікна ( фото 8).
В ході дослідження експертом інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_2 (квартал 582) складеного Львівським міжміським БТІ ( розпочата 27.03.1996 року) встановлено, що на скорегованому БТІ поверховому плані будівлі, станом на 19.09.2005 року (фото 6) віконний проріз, розташований у зовнішній стіні будівлі, яка межує з бічною стіною тимчасової споруди, вказаний як замурований, що підтверджується даними візуального огляду цього вікна (фото1,2).
Даючи аналіз вищезазначеному, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на момент складання проектної документації та встановлення тимчасової споруди віконний проріз у зовнішній стіні будівлі, яка розташована на АДРЕСА_1 , що межує з тильною стіною тимчасової споруди та належить ФОП ОСОБА_2 був відсутній. В протилежному випадку, відповідач ФОП ОСОБА_2 не змогла б отримати всі дозвільні документи на облаштування МАФУ згідно з Паспортом прив`язки до земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .
Наведені обставини в повному обсязі спростовують висновки, що містяться у Висновку експерта №3 від 19 лютого 2018 року (а.с.168), зокрема, щодо того, що технічна документація, а саме проект влаштування тимчасового павільйону на АДРЕСА_2 , розроблено із використанням інформації, яка не відповідає дійсності.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово- комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
За змістом ст.16 ЖК УРСР до компетенції виконавчих органів місцевих рад віднесено здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду; керування житловим господарством, забезпечення правильної експлуатації і схоронності житлових будинків, що є у віданні Ради, організація їх капітального і поточного ремонту.
Згідно ст.152 ЖК (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.
Пунктами 1.4; 1.4.2; 1.4.3 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства.
До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок; перенесення і влаштування дверних та віконних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоквартирних будинків.
Згідно з листом Державної АБІ України від 02.11.2012 року № 40-19-7588 щодо надання роз`яснення з питань виконання будівельних робіт з улаштування вікон та дверей» відповідно до Довідника термінів улаштування вікон та дверей-це комплекс будівельно-монтажних робіт, які включають обстеження віконних (дверних) прорізів під час будівництва, реконструкції чи ремонту будівель; встановлення блоків (віконних та дверних) у прорізи стін та їх закріплення; улаштування з`єднувальних швів та їх оформлення.
Отже, при улаштуванні віконних прорізів, яка передбачає втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції, необхідно керуватися постановою КМУ від 13.04.2011 року №466. Положеннями вказаної постанови передбачено, що виконання будівельних та підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт.
В матеріалах справи відсутні дозвільні документи чи проекти на облаштування віконних прорізів, оскільки облаштування вікна відбувалося пізніше жовтня-листопада 2011 року.
Відтак, існуючий віконний проріз був самовільно облаштований позивачами, а при розробці проекту його влаштування повинна була бити врахована специфіка існуючих огороджувальних конструкцій та архітектурних особливостей цього будинку, зокрема, що поряд із таким будинком розташована МАФ, яка відповідає вимогам пункту 5.4 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» згідно з якими допускається розташовувати вказані споруди біля зовнішніх стін будинків та інших споруд якщо такі стіни не мають отворів (прорізів) і відповідають вимогам ДБН до протипожежних стін та за умови забезпечення проїзду для пожежних машин згідно з вимогами нормативних документів. 
Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про існування віконного прорізу до встановлення відповідачем МАФу, що спростовує порушення вимог пункту 5.4 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі».
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині порушення відповідачем протипожежних норм.
Згідно з Додатком 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» визначено, що протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, багатоповерховими гаражами треба приймати за таблицею 1 (числівник), а між виробничими, сільськогосподарськими будинками, спорудами- відповідно до вимог чинних норм.
Наведене означає, що відповідні відстані не нормуються у випадку, коли сумарна площа забудови кількох об`єктів ( в даному випадку нежитлової будівлі та тимчасової споруди) дорівнює найбільшій допустимій площі забудови (поверху) одного будинку. Словосполучення « того ж ступеня вогнестійкості» стосується нежитлових і громадських будівель, а вжито в контексті допустимої площі забудови одного поверху одного будинку. Сумарна площа забудови нежитлової будівлі комерційного призначення по АДРЕСА_2 213,5 кв.м та тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 становить 30,0 кв.м, включаючи незабудовану площу між ними біля 4,5 кв.м, що в сумі становить 248,0 кв.м, що є менше 1000,00 кв.м, що дозволяло проектній організації не враховувати протипожежну відстань між ними.
Враховуючи вище наведені обставини, наявність у відповідача всіх дозвільних документів на облаштування МАФу, думку представника ЛМР висловлену у суді першої інстанції на заперечення позову та що дозвільні документи є чинними, не визнані незаконними чи недійсними, апеляційний суд приходить до висновку, що будь-яких перешкод із сторони відповідача позивачам не чиниться, а тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними, спрямовані на вчинення перешкод відповідачу у господарській діяльності та покращення позивачами своєї господарської діяльності шляхом створення покращених умов та вигод для створення ширшого видосприйняття приміщення із сторони оточення.
За приписами ч.1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. 
Позивачами не надано суду доказів про визнання незаконними дій та прийнятих правових актів органу місцевого самоврядування для встановлення тимчасової архітектурної споруди по АДРЕСА_2 для ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).
Відповідно до ч.3,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи;
п.4) порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п,2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції,- 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ФОП ОСОБА_2 - адвоката Жиравецького Т.М. задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2020 року скасувати.
Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) в користь ФОП ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) судових витрат по справі (судовий збір) за подачу апеляційної скарги 365,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк