Справа № 161/21599/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1014/21  Категорія: 84    	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,
представника позивача Щербюка О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за  апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2021 року,

                                    В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
30.03.2021 року від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.
Заяву обґрунтовує тим, що сторона позивача заявила про витрати на правову допомогу до закінчення судових дебатів, які він фактично поніс у зазначеному розмірі, що підтверджено документально. Посилається на положення ст. 141 ч. 8 ЦПК України щодо можливості подачі доказів про судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Додатковим рішенням від 09 квітня 2021 року заяву про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000  грн.
В решті заявлених вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ «Альфа-Банк»  подало апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить його скасувати та в задоволені заяви ОСОБА_1 відмовити.
Заслухавши представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однак судом першої інстанції не було вирішено  питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви,апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_1 заявив орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку з розглядом даної цивільної справи  в розмірі 10000 гривень (а.с. 10). 
До закінчення судових дебатів у порядку вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником позивача було заявлено про необхідність стягнення з позивача судових витрат.
30 березня 2021 року на адресу суду було подано відповідну заяву за змістом якої представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати зокрема: витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн понесені під час  судового розгляду даної цивільної справи, з яких 1800 тисяч гривень надання юридичної консультації, складання та формування заяв 2000 грн, складання позовної заяви 5500 грн, участь у підготовчому засідання 700 грн. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Судом першої інстанції вірно було враховано  складність даної справи, обсяг робіт проведеної адвокатом, враховано критерії розумності їхнього розміру. 
Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, з врахуванням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат  на правничу допомоги з банку на користь позивача в розмірі 6000 гривень, з врахуванням співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт  та обсягом  наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення судових витрати є безпідставними та необґрунтованими.
Зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу здійснюється судом лише за клопотанням іншої сторони ( ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
При розгляді справи в суді першої інстанції, відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловлював свої заперечення чи обґрунтування в інших заявах по суті справи, що свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Додаткове рішення  ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення.
Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: