Ухвала                                                                                           Іменем України
09 вересня 2021 року                                                                                                              м. Київ
справа № 647/1798/19                                                                                  провадження № 51-4373ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:   
За вироком Бериславського районного суду Херсонської області 
від 11 червня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислава Херсонської області та жителя АДРЕСА_1 , 
засуджено за ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 03 червня 2021 року вирок щодо  ОСОБА_4 залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він 09 січня 2019 року приблизно о 16:12, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, з метою помсти ОСОБА_5 за конфлікт, який стався між ним та останнім 07 січня 2019 року, пошкодив ворота до подвір`я будинку АДРЕСА_1 та проник до будинку, у якому проживають ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , де погрожував ОСОБА_8 і ОСОБА_6 застосуванням насильства. При цьому демонстрував останнім заряджений револьвер травматичної дії «Сафарі РФ-420» та ображав їх грубою нецензурною лайкою до того, як ОСОБА_6 вихопив зазначений револьвер та затримав ОСОБА_4 до приїзду працівників поліції.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_4 та призначення нового розгляду в цьому суді. Вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про необхідність залишити без зміни вирок суду першої інстанції, яким дії ОСОБА_4 безпідставно перекваліфіковані 
з ч. 2. ст. 162 КК на ч. 1 ст. 162 КК. Вважає, що місцевий суд необґрунтовано виключив з обвинувачення ОСОБА_4 кваліфікуючу ознаку проникнення до житла – погроза застосування насильства. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого переконання.
 
З копії ухвали апеляційного суду видно, що доводи про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_4 аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі прокурора. Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і обґрунтовано перекваліфікував дії 
ОСОБА_4 з ч. 2 на ч. 1 ст. 162 КК. При цьому звернув увагу на те, що за часом насильство чи погрози його застосування, про яке йдеться в 
ч. 2 ст. 162 КК, повинно застосовуватися під час незаконного проникнення в житло або інше володіння особи. У разі, коли насильство чи погрози його застосування застосовуються після того, як винний незаконно увійшов до житла чи до іншого володіння особи, його дії необхідно кваліфікувати 
за ч. 1 ст. 162 КК та відповідною статтею, що передбачає відповідальність за насильство чи погрози його застосування, за умови відсутності згоди володільця (володільців) на входження в житло чи інше володіння особи.
 
Установивши, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вільно проник до будинку потерпілих, де почав погрожувати застосуванням насильства, однак не робив цього під час самого незаконного проникнення, суд обґрунтовано виключив з його обвинувачення кваліфікуючу ознаку цього злочину – застосування насильства чи погрози його застосування.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 162 КК.
 
Відповідно до ст. 419 КПК апеляційний суд належним чином вмотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Обставин, які були б підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, за доводами прокурора в касаційній скарзі не встановлено. 
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 03 червня 
2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1              ОСОБА_2                         ОСОБА_3