ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року	Львів	Справа № 260/1354/21 пров. № А/857/12836/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.,
за участю секретаря судового засідання – Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року, ухвалене головуючим суддею          Гаврилком С. Є. у м. Ужгороді, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                            ВСТАНОВИВ:

13.04.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому надбавки за кваліфікацію "майстра" за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у 2012-2013 роках у розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію "майстра" з 21.09.2012 по 11.09.2013 в розмірі 11% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі – Постанова № 1294), з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України» та «Про виконання бюджету» передбачений максимальний розмір виплати надбавки за кваліфікацію - 50 % від розміру, встановленого в додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, а тому позивачу правомірно виплачувалась така у визначеному розмірі. Звертає увагу, що суд першої інстанції не з`ясував, що відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Адміністрація Державної прикордонної служби України затвердила у його кошторисі на відповідний рік протягом спірного періоду, а тому був обмежений у виплаті надбавки за кваліфікацію.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити її без змін.
Під час апеляційного розгляду представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.
Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що не перешкоджає здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проходив військову службу з червня 1995 року в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу.
В період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року позивач займав посаду заступника начальника загону – начальника відділу персоналу Західного регіонального управління Прикордонної служби України та отримував у складі грошового забезпечення надбавку за кваліфікацію "майстра" в розмірі 72,05 грн.
Згідно з наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.09.2013 № 155-ос полковника ОСОБА_1 , заступника начальника загону – начальника відділу персоналу, який вибуває у розпорядження начальника Західного регіонального управління, виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 22.09.2013.
Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 05.12.2016 № 1222-ос «По особовому складу» позивача було звільнено з військової служби за пунктом «б» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
Наказом Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.12.2016 № 489-ос «По особовому складу» із 14.12.201 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення управління у запас ЗСУ.
Позивач вважає, що на час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 відповідач протиправно здійснював виплату надбавки за кваліфікацію "майстра" у розмірі лише 50 відсотків законодавчо встановленого, відтак він звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 було упорядковано додаткові види грошового забезпечення, а тому у відповідача був наявний обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки у зв`язку із присвоєним у встановленому порядку класу «майстра» у розмірі 11 відсотків посадового окладу, а не 50 відсотків від зазначеного розміру.
Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення № 1115/2009), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання (абзац 2 пункту 292 Положення № 1115/2009).
Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які встановлені в додатках 25-28 до цієї постанови, зокрема, підвищення посадового окладу за кваліфікацію майстра в розмірі 11 відсотків посадового окладу.
Згідно з пунктом 7 Постанови № 1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Слід зазначити, що пунктом 2 Постанови № 1294 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи), а пунктом 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесено й Міністерство оборони) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України Адміністрація Державної прикордонної служби України затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 (далі - Інструкція № 425).
Згідно з підпунктом 3.13.1 вказаної Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.
З аналізу пункту 7 Постанови № 1294 слідує, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції наголошує, що додаткові види грошового забезпечення, визначені додатками 25-28 Постанови № 1294, зокрема надбавка за кваліфікацію, впорядковані Інструкцією № 425 на виконання Постанови № 1294.
З огляду на зазначене, з часу упорядкування виплати додаткових видів грошового забезпечення у відповідача були відсутні підстави для виплати таких з урахування пункту 7 Постанови № 1294,тобто у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.
Вказане узгоджується із правовими висновками щодо застосування норм права, викладеними Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 у справі № 808/8403/13-а, які в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
Що стосується покликання відповідача на накази Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про виконання бюджету», «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин і є розпорядчими документами, які щорічно впорядковували виплату додаткових видів грошового забезпечення та були обов`язкові до виконання ЗРУ ДПС, як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня по відношенню до Адміністрації Державної прикордонної служби України, слід зазначити наступне.
Частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені засади пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, а тому у цих правовідносин застосуванню підлягають не зазначені відповідачем відомчі внутрішні накази, а положення частини першої статті 9 Закону № 2011-XII з урахуванням Інструкції № 425, яка пройшла державну реєстрацію у встановленому порядку.
Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування надбавки за кваліфікацію у належному розмірі, що є предметом спору у цій справі.
Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату надбавки за кваліфікацію «майстра» з вересня 2012 року по вересень 2013 року в розмірі 11% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до Постанови № 1294, а тому його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,
                                                      П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 260/1354/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 14.09.2021