КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
28 вересня 2021 року
 
м. Київ
 
справа №363/521/16-ц
 
провадження № 22-ц/824/12964/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.,
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.
за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
третя особа - Садівницьке товариство «Глядин»
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у справі, але суд вирішив питання про її права та обов`язки ОСОБА_4 
 
на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року у складі судді Баличевої М.Г.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Садівницьке товариство «Глядин» про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку. 
Мотивуючи свої вимоги зазначала, що 29 травня 2010 року загинув чоловік позивача ОСОБА_5 , який на день своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,0792 га, призначеною для садівництва, яка розташована за адресою: ділянка АДРЕСА_2 . 
Позивач зазначила, що вона своєчасно у встановлений законом шестимісячний термін звернулася до Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, так як заповіту він не залишив, а їх рідні діти відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились від спадщини на її користь в нотаріальному порядку в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. 
З цих підстав на ім`я позивача нотаріусом було оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, однак за відсутності оригіналу державного акту на землю позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, про що нотаріусом було видано постанову від 20 червня 2015 року. 
Згодом позивач отримала копію державного акту серії ІІІ - КВ № 055124 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:37:186:0158 на ім`я чоловіка ОСОБА_5 , зареєстрованого у Хотянівській сільській раді Вишгородського району Київської області              17 липня 2002 року за реєстровим № 4167. Проте, нотаріусом цей документ не взятий до уваги, свідоцтва про право на спадщину не видано , що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року позов задоволено.
Постановлено визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:37:186:0158, площею 0,0792 га, призначеною для садівництва, яка розташована за адресою: ділянка АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду, 22 липня 2021 року  ОСОБА_4 , яка не брала участь у справі, але суд вирішив питання про її права та обов`язки, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що стороною позивача навмисно було приховано від суду той факт, що 18 грудня 2003 року на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу  Голуб Л.А., позивач ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_5 подарували, а               ОСОБА_4 прийняла у дар земельні ділянки, загальною площею 0,1584 га, розміщені в садовому товаристві «Глядин» на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, передану у власність дарувальникам для ведення садівництва на підставі рішення виконкому Хотянівської сільської ради від 19 грудня 2001 року за №101.
Вказує, що апелянт на цілком законних підставах отримала у власність дві земельні ділянки, до складу якої входить і спірна ділянка площею 0,0792 га, що належала дарувальнику ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на землю Серії ІІІ-КВ№0555124, виданого виконкомом Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.
Також посилається на те, що з грудня 2003 року апелянт стала членом Садового товариства «Глядин», що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, обробляє належні їй земельні ділянки, а на початку липня 2021 року дізналася, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за позивачем, уважає дії останньої такими, що містять ознаки шахрайства та є незаконними.
Зазначає, що апелянт набув право власності на спірну земельну ділянку у законний спосіб, на підставі Договору дарування земельної ділянки від 18 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу  Голуб Л.А., а тому позбавлення позивача права власності на спірну земельну ділянку відбулося поза його волею та у незаконний спосіб.
27 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Також 27 вересня 2021 року апеляційним судом отримано заяву позивача про зупинення розгляду справи у зв`язку з поданням у справі №363/4036/21 позову до  ОСОБА_4 , третя особа СТ «Глядин» про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.
Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року заяву про зупинення провадження залишено без задоволення.
Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.
Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за життя спадкодавець фактично управляв спадковим майном, проте не мав оригіналу державного акту на земельну ділянку, а позивач використала всі можливості позасудового врегулювання даного питання та оскільки вищезазначене нерухоме майно належало чоловіку позивача, то воно є спадковим майном, яке входить до складу спадщини після його смерті.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте,  вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне. 
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 5).
Померлий ОСОБА_5 дійсно є чоловіком позивача та батьком відповідачів, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та народження.
Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина ОСОБА_7 - позивач та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відповідачі по справі.
Після смерті чоловіка позивача залишилася спадщина на спадкове майно, в тому числі, як вказувала позивач, і на земельну ділянку площею 0,0792 га, призначеною для садівництва, яка розташована за адресою: ділянка АДРЕСА_2 .
Зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 055124,оригінал якого у позивача відсутній, а копія міститься в матеріалах справи (а.с. 6).
Як убачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20 червня 2015 року, у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту на землю позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (а.с. 7).
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що позивачем навмисно було приховано від суду той факт, що відчуження спірної земельної ділянки відбулось за життя спадкодавця.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги стороною апелянта долучено до скарги укладений 18 грудня 2003 року Договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А., відповідно до якого позивач ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_4 прийняла у дар земельні ділянки, загальною площею 0,1584 га, розміщені в садовому товаристві «Глядин» на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, передані у власність дарувальникам для ведення садівництва на підставі рішення виконкому Хотянівської сільської ради від 19 грудня 2001 року за №101.
Оригінал вказаного договору дарування було оглянуто судом у судовому засіданні.
Зокрема, відповідно до п.1.2. Договору, ці земельні ділянки належать дарувальникам на підставі державних актів на право приватної власності на землю: 
Серії ІІІ-КВ№055124, виданого виконкомом Хотянівської сільської ради 17 липня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів держпаних актів на право приватної власності на землю за №4167;ділянка № НОМЕР_1 , розміром 0,0792 га; 
Серії ІІІ-КВ№055123, виданого виконкомом  Хотянівської сільської ради 17 липня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів держпаних актів на право приватної власності на землю за №4166;ділянка № НОМЕР_2 , розміром 0,0792 га; Даний Договір був зареєстрований апелянтом у виконкомі Хотянівської сільської ради 09.01.2004 року за №01.
За змістом ст. 4. Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин Цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і  не передбачені законом, але в силу  загальних начал і змісту цивільного законодавства  породжують цивільні права і обов`язки.
Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а  також  з  угод, хоч  і непередбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно ст. 128 ЦК УРСР( в редакції 1963 року), право власності (право оперативного  управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому (ст. 243 ЦК).
За ст. 81 Земельного Кодексу України (в редакції станом на 15.10.2003 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі , у тому числі, придбання за договором дарування. 
Так, до 02 травня 2009 року відповідно до ст. 125 ЗК України право власності виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянки та його державної реєстрації. Державна реєстрація правовстановлюючих документів проводилась територіальними органами Держкомзему. 
Згідно з положеннями ст. 126 ЗК України, документ, який підтверджував право власності у період до 02 травня 2009 року був державний акт трьох видів: 1) державний акт на право приватної власності на землю; 2) державний акт на право власності на землю; 3) державний акт на право власності на земельну ділянку.
Водночас, у зв`язку з прийняттям Закону України від 05.03.2009 №1066-VI відбувалося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку, із земель приватної форми власності та розпочався другий етап державної реєстрації прав на землю.
Зазначеним Законом було внесено зміни до ст. 126 ЗК України щодо визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю. Згідно з п. «а» ч. 2 ст. 126 ЗК України документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, що на момент відчуження перебувала у приватній власності, може виступати будь-який договір, за яким набувається у власність земельна ділянка (купівля-продаж, дарування, міна тощо). Відповідний договір разом з державним актом є належним правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.
У разі набуття права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди державний акт на право власності на земельну ділянку долучається до договору, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку.
Отже, з урахуванням вимог цивільного та земельного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, з метою укладення та нотаріального посвідчення договору дарування земельних ділянок (з 18 грудня 2003 року) у відчужувача                    ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_1 припинилось право власності на спірні земельні ділянки, а у набувача ОСОБА_4 таке право виникло.
Окрім того, колегія звертає увагу на той факт, що предметом договору дарування фактично були дві земельні ділянки, власниками яких, у тому числі була і позивач.
Засвідчуючи волевиявлення на відчуження своєї власної земельної ділянки,  ОСОБА_1 поставила підпис на договорі дарування поряд з підписом ОСОБА_5 , який віджчужив спірну земельну ділянку апелянту ОСОБА_4 , внаслідок чого суд доходить до переконання, що позивач не могла не знати, що ділянка не належала спадкодавцю на час його смерті, проте дані факти під час судового розгляду нею були замовчені, що призвело до ухвалення рішення, яким порушені права власника, якою є на даний час ОСОБА_4 , апелянт по справі.
Договір дарування, яким обґрунтовує свої доводи апелянт на час перегляду рішення суду першої інстанції, не скасований і є чинним.
До того ж, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_4 дійсно є членом СТ «Глядин», на території якого розташовані спірні земельні ділянки, які вона обробляє та сплачує комунальні послуги. На підтвердження вказаних обставин представником ОСОБА_4 було надано копію договору про користування електричною енергією на території ГО «СТ «Глядин» №48 від 14 червня 2013 року та копію квитанції до прибуткового касового ордера №48 від 14 червня 2013 року.
З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції допустив неповноту встановлення фактичних обставин та неправильне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та  ухвалення  нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 886 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 - задовольнити.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Садівницьке товариство «Глядин» про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4                     2 886 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено «28» вересня 2021 року.

 
Головуючий                                                                                  В.А. Кравець

Судді                                                                                              О.В. Желепа

                                                                                                                   О.Ф. Мазурик