Ухвала
 
29 липня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 570/2351/19 
провадження № 61-12139ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків. 
 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що на день подання досягла сімдесятишестирічного віку, є пенсіонером і отримує пенсію за віком, інших джерел доходу немає. Вона майже втратила зір та має інші захворювання, що потребують систематичного лікування. На даний час має двох повнолітніх працездатних дітей: сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дочка впродовж останніх трьох років проживає разом із нею та по мірі своєї фінансової можливості надає матеріальну допомогу та здійснює догляд. Син також проживає з нею в одному будинку, який належить їй на праві особистої приватної власності, він працевлаштований неофіційно та отримує стабільний дохід. В силу фінансового стану та віку вона потребує допомоги від сина, проте останній абсолютно не цікавиться її життям та станом здоров`я, ігнорує її потреби, матеріально не допомагає, що, на її думку, є підставою для стягнення з нього аліментів на її утримання як непрацездатної матері. Просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на її утримання як непрацездатної матері в            розмірі 30 відсотків від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову - 26 квітня 2019 року і довічно.
 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання матері у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 13 травня 2019 року і довічно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. 
 
Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження наявності такого права у позивачки щодо відповідача. Судом також взято до уваги, що утримання позивачці надає її дочка та враховано матеріальний стан відповідача, його необхідність утримувати своїх неповнолітніх дітей.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2020 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
У липні 2021 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з таких підстав.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із оспорюванням батьківства (материнства).
Предметом спору у цій справі є вимоги про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
 
Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить. 
 
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи і оцінкою ними доказів та не свідчать про наявність у справі проблеми правозастосування.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків  відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик