ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/954/21                                                               

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Шевченко Е.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2021 року, суддя Сташків В.Б., у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 про продовження строку затримання,-

У С Т А Н О В И В:

Чопський прикордонний загін звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив продовжити строк затримання останнього на 6 місяців, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.08.2020 р., яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 р., було затримано громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації на строк до шести місяців, а рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.02.2021 р., яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 р., продовжено строк затримання громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 на 6 місяців. Вказують, що строк затримання відповідача закінчується 15 серпня 2021 р., а на даний час його особа не ідентифікована, відповіді на запити, які надсилаються до Департаменту консульської служби МЗС України щодо скерування їх запитів щодо ідентифікації відповідача до Посольства Республіки Малі за кордоном не надходять.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 був виявлений о 01 год. 55 хв. 15.08.2020 р. та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 13-14 прикордонного знаку в 200 метрах до лінії державного кордону на ділянці відповідальності ВІПС «Стужиця» ВПС «Великий Березний» при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку в складі групи осіб.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.08.2020 р., яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 р., було затримано громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації на строк до шести місяців.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.02.2021 р., яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 р., продовжено строк затримання громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 на 6 місяців.
Листами Чопського прикордонного загону від 29.01.2021 № 21/90, від 11.03.2021 р. № 21/234/1, від 07.05.2021 р. № 21/360, від 26.06.2021 р. № 21/471/1 підтверджується звернення останнього до Департаменту консульської служби МЗС України, з проханням скерувати Посольству Республіки Малі за кордоном повторні звернення Чопського прикордонного загону щодо ідентифікації та документування, в т.ч. громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно Листа Чернігівського ПТПІ № 09-02/170 від 08.08.2021 р., громадянину Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 була надана можливість оформити анкету до Посольства Республіки Малі, але останній від цього відмовився (акт про відмову вчинити певні дії від 01.02.2020).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що листи Чопського прикордонного загону від 29.01.2021 № 21/90, від 11.03.2021 р. № 21/234/1, від 07.05.2021 р. № 21/360, від 26.06.2021 р. № 21/471/1 підтверджується звернення останнього до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням скерувати Посольству Республіки Малі за кордоном, тобто без зазначення конкретного Посольства, тому вказане свідчить про недоведеність такої умови, за якої неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, як неодержання інформації та документів з країни громадянської належності іноземця необхідних для ідентифікації, через порушення позивачем Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства в частині ідентифікації відповідача, що тягне за собою відмову в позові Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надаючи правову оцінку оставин даної справи, колегія суддів зазначає насиупне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Закон України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” від 22.09.2011 №3773- VI визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі – Закон).
Згідно ст. 1 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”  іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до п. 7 частини першої статті 1 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Стаття 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Приписи ч. 1 ст. 26 Закону визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
В силу положень ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Частиною четвертою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
У відповідності до частин одинадцятої та дванадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Тобто, такий захід, як затримання може бути застосований до іноземця або особи без громадянства судом строком на шість місяців, однак, за наявності умов, що визначені у наведеній статті КАС України, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно з частиною тринадцятою статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземця та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства та неможливість забезпечення примусового видворення.
У той же час, наявність хоча б однієї з вказаних умов надає підстави для прийняття судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №743/383/18.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.
У відповідності до пункту 1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» вказаної Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомо мості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Разом з цим, положеннями п. 6 цієї Інструкції регламентовано, що строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.
Проте, у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.
Як убачається в матеріалів справи, позивач листами від 29.01.2021 року № 21/90, від 11.03.2021 року № 21/234/1, від 07.05.2021 року № 21/360, від 26.06.2021 року № 21/471/1 звертався до Департаменту консульської служби МЗС України, з проханням скерувати Посольству Республіки Малі за кордоном повторні звернення Чопського прикордонного загону щодо ідентифікації та документування, в т.ч. громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте, відповіді від консульського віддіу на час звернення до суду з адміністративним позовом до ДМС не поступило.
Окрім того, згідно листа Чернігівського ПТПІ № 09-02/170 від 08.08.2021 р., громадянину Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 була надана можливість оформити анкету до Посольства Республіки Малі, але останній від цього відмовився (акт про відмову вчинити певні дії від 01.02.2020).
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.12 ст. 289 КАС).
На час звернення позивача до суду з даним позовом 10 серпня 2021 року, строк затримання КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, 02.04.1995 року народження, закінчується  15 серпня 2021 року, а отже позивач у строк визначений вищезазначеною нормою закону звернувся до суду з даним позовом.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки  відповідач уникає співпраці під час процедури його ідентифікації, належного документа, який би ідентифікував його особу не має і останній його не надав, а документи з консульського відділу не надійшли щодо особи останнього, а також з урахуванням строків затримання відповідача, мають місце правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У даному випадку, наявні чіткі законодавчі підстави, передбачені ч. 13 ст. 289 КАС України, для продовження строку затримання відповідача в ПТПІ.
Таким чином, наявні достатні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову та продовження строку затримання відповідача на 6 місяців в ПТПІ та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його належної ідентифікації (перевірки достовірності та правдивості наявних даних про особу) та відповіді про можливість сприяння відповідної країни у видворенні іноземця з України. 
При цьому, колегією суддів враховуються правові висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 09.12.1980 у справі «Х проти Швейцарії», в якому суд зазначив, що затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення.
Відповідно до п «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17.04.2014 «Справа «Анатолій Руденко проти України» (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).
Колегія суддів наголошує на тому, що п. 1 ст. 5 Конвенції, має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.
Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
З урахуванням вищевикладених доводів та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому рішення Ріпкинського  окружного адміністративного суду Чернігівської області від 13 серпня 2021 року підлягає скасуванню як  постановлене помилково та ухвалення нового судового рішення про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 371 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) задовольнити.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове  рышення, яким адміністративний позов задовольнити.
Продовжити строк затримання громадянина Республіки Малі КУЛІБАЛІ МОХАМЕД, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив продовжити строк затримання останнього на 6 місяців до 15 лютого 2022 року, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 14 вересня 2021 року.