ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1481/19                                                Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Маруліна Л.О.,                                                                                                                                               Суддя-доповідач Кобаль М.І.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Кобаля М.І.,
суддів                                        Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
при секретарі                               Хмарській К.І.
за участю сторін:
представника позивача:         Кожушка В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року про відмову у прийнятті  додаткового рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року відмовлено у прийнятті  додаткового судового рішення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду (за текстом апеляційної скарги).
Заслухавши представника позивача, який прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті  додаткового судового рішення, дійшов висновку, що заявлені у позові позовні вимоги, зокрема, вимоги зобов`язального характеру, які є похідними вимогами, судом вирішено.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом спору в даній справі є:
- визнання протиправною бездіяльності та дії Військової частини НОМЕР_1 в частині невиконання умов укладеного з позивачем, згідно наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.02.2013 року № 66, Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо забезпечення позивачу належних умов для проходження військової служби та додержання особистих прав і свобод позивача, зокрема: надання відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, встановленої тривалості службового часу та вільного пересування територією України у вихідні, святкові та неробочі дні;
- визнання бездіяльності та неналежної діяльності Військової частини НОМЕР_1 в частині забезпечення дотримання соціальної справедливості при розподілі службового навантаження та необхідного часу для відпочинку військовослужбовців, працівників, визначення та підтримання порядку надання часу (іншого дня) для відпочинку за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні неправомірними і незаконними;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати наказ (по стройовій частині) про оголошення невикористаних позивачем 8 (восьми) вихідних, святкових та неробочих днів;
- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 суми заподіяної позивачу моральної шкоди, яка дорівнює установленій сумі грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік 19 174,65 грн. з урахуванням коефіцієнту тривалості негативного впливу, який буде обчислений на день винесення судового рішення у розмірі одного відсотка від вказаної суми грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік за кожен день дії неправомірної бездіяльності (дії), а також суму понесених мною судових витрат, які будуть встановлені судом.
Вказані позовні вимоги були розглянуті судом і рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що військовою частиною не було допущено бездіяльності у частині незадоволення вимог позивача за поданими ним рапортами щодо надання вихідних за невикористані дні вихідні, роботу в святкові та неробочі дні. Зі змісту положень Статуту ВС ЗСУ та Закону № 2011, офіцерам військової служби за контрактом, за час несення служби в добовому наряді у вихідні, святкові та неробочі дні день відпочинку надається протягом тижня без подання відповідного рапорту, погодивши дні відпочинку із командиром. Дії відповідача, узгоджуються з приписами законодавства.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 року залишено без змін.
12.04.2021 року позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення суду щодо кількох позовних вимог з приводу яких досліджувалися докази, а саме: 
- щодо визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 в частині забезпечення дотримання соціальної справедливості при розподілі службового навантаження та необхідного часу для відпочинку військовослужбовців, працівників, визначення та підтримання порядку надання часу (іншого дня) для відпочинку за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні неправомірними і незаконними;
- щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 визначити Порядок надання необхідного часу (іншого дня) для відпочинку військовослужбовців за невикористані ними вихідні святкові та неробочі дні, в якому передбачити можливість об`єднаного використання наданих днів відпочинку, у тому числі для виїзду за межі гарнізону (місця дислокації військової частини). 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правовими положеннями ст. ст. 252 КАС України визначено, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини четвертої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. 
Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши позовні вимоги, мотивувальну та резолютивну частини рішення суду від 31.03.2020 року, встановила, що заявлені у позові позовні вимоги, зокрема, вимоги зобов`язального характеру, які є похідними вимогами і на яких наголошує апелянт, судом першої інстанції вирішено про зазначено у рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2020 року, за наслідками розгляду даної справи, яке набрало законної сили.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погодилася з висновком суду першої інстанції, про те, що ані нормами Закону № 2011, ані Статутом ВС ЗСУ, не передбачено можливості застосування накопичення офіцером днів відпочинку після перебування останнього у добовому наряді для їх об`єднаного використання в інший термін,      аніж протягом наступного тижня після дня добового чергування.
Таким чином, вимоги ОСОБА_1 для ухвалення додаткового судового рішення по даній справі є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Керуючись ст.ст. 242, 252, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, –       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року про відмову у прийнятті  додаткового рішення суду - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                            Л.О. Котюк

Повний текст виготовлено 29.07.2021 року