ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 752/15356/20                                                                  Головуючий у І інстанції - Хоменко В.С.
                                                                                          Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  02 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Карпушової О.В.,
          за участю секретаря                                                            Кондраток А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції), з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калінін Євген Ігорович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції), з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калініна Є.І. серії АА № 00003130 від 31.10.2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП та стягнути на його користь 6 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю належних та допустимих доказів порушення ним п. в п. 15.10 розділу 15 ПДР України та порушенням інспектором вимоги закону під час фіксування правопорушення та складення постанови.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Внаслідок чого скасовано постанову інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції), з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калініна Євгена Ігоровича серії АА № 00003130 від 31.10.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП.В іншій частині позову відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними доказами про порушення позивачем п. 15.10 «в» ПДР, при цьому, оскаржувана постанова містить невірну назву автомобіля.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені адміністративного позову в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з фотознімків вбачається, що позивач порушив вимоги п. 15.10 «в» ПДР і дана обставина не потребує додатково дослідження у вигляді вимірювання. Апелянт наголошує, що позивачем порушено строк звернення до суду.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 30.10.2019 року головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції), з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калініним Є.І. о 09 год. 42 хв. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , транспортний засіб Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1 , котрим 30.10.2019 року об 11 год. 24 хв. на вул. Грушевського, 30/1 в м. Києві, транспортний засіб Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1 , розміщено на тротуарі, де для пішоходів залишилось менше 2 м, чим порушено п. 15.10 в Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Постановлено застосувати адміністративне стягнення до позивача у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів суду, що діяв у відповідності до вимог законодавства, розсудливо та пропорційно,з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Так, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Відповідно до ст. 252 КАС України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух`від 30.06.1993 № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач здійснив зупинку транспортного засобу на тротуарі, залишивши для руху пішоходів менше 2 метрів, чим порушив пп. «в» п. 15.10 розділу 15 ПДР України.
Вирішуючи питання щодо правомірності та обґрунтованості відповідних висновків контролюючого органу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до пп. «в» п. 15.10 ПДР України зупинка забороняється на тротуарах за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, зокрема, розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: зупинка забороняється на тротуарах за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Тобто, з наведеного вбачається, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 3 ст. 122 КУпАП є, зокрема, встановлення факту недотримання водієм під час зупинки та тротуарі відстані, щонайменше 2 метри між його транспортним засобом та будівлею.
Колегія суддів, звертає увагу, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено марку автомобіля, розміщення якого на тротуарі здійснив позивач, зокрема, Renault Trafic, замість Ford Kuga номерний знак НОМЕР_1 , котрий перебуває у власності позивача, що, як вірно зазначив суд першої інстанції, свідчить про формальність дій відповідача при оцінці доказів при ухваленні оскаржуваної постанови, котра має бути проведена за його внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності відповідно до закону і правосвідомості, тобто, при винесенні постанови інспектором не було з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 липня 2019 року по справі № 216/5226/16-а, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.
У спірних правовідносинах відповідачем не було здійснено такого заміру.
При цьому,  згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що наявні у матеріалах справи копії фотофіксації автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 не є належним доказом порушення позивачем п.п.15.10 (в) ПДР України, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування, зокрема, з даних копій фотофіксації не вбачається, що автомобіль позивача розміщений на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. та марка автомобіля в оскаржуваній постанові не співпадає з маркою автомобіля на фото.
Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України позовна заява щодо рішень (постанов) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху може бути подана до суду протягом десяти днівз дня вручення такого рішення.
В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була відправлена на адресу позивача, проте конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).
У свою чергу, положення КАС України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання , така відмітка не передбачена як причина невручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Отже, дана відмітка не дає обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.
З огляду на викладене, повернення листа з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного його отримання та обізнаності особи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного порушення відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В іншій частині судове рішення не оскаржується.
Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328  КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменти її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              О.В. Карпушова