ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/2833/20 Головуючий в І інстанції: Берлімова Ю.Г.
Номер провадження: 22-ц/819/1532/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого             Майданіка В.В.,
        суддів:                 Кузнєцової О.А.,
                                Орловської Н.В.
        секретар               Давиденко І.О.,
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2021 року, у складі судді Берлімової Ю.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Генічеський виноробний завод" про стягнення збитків, 

В С Т А Н О В И В :

08 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 238509,15 грн та судові витрати.

Позов, з посиланням на положення ст.ст.509, 525, 526, 610, 623, 625 ЦК України, обґрунтований наступним.
26 жовтня 2016 року Генічеським районним судом Херсонської області за результатами розгляду справи № 653/3196/16-ц було прийнято рішення, яким з ДП "Генічеський виноробний завод" було стягнуто грошові кошти на його (тобто позивача) користь у розмірі 414 454,47 грн основного боргу та судовий збір.
Вказане рішення набрало законної сили 05.12.2016 року.
Виконавчий документ позивачем не отримувався, оскільки було намагання вирішити спір без блокування роботи підприємства органами виконавчої служби. Проте у зв`язку з відсутністю коштів спір не вирішено. Також до грудня 2019 року відповідач знаходився на стадії банкрутства.
Станом на сьогоднішній день рішення у вказаній справі залишається невиконаним, підприємство ухиляється від його виконання належним чином, що спричиняє порушення прав позивача та завдає збитків.
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 17.10.2014 року у справі №923/382/14 було порушено провадження про банкрутство відповідача.
Постановою Верховного Суду від 12.12.2019 року було скасовано постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року та залишено в силі ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі.
Таким чином, з 12.12.2019 року припинено провадження у справі про банкрутство.
Отже, в період з жовтня 2014 року по грудень 2019 року тривало провадження у справі про банкрутство відповідача.
Саме тому позивач у цей період не нараховував штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді пені. У зв`язку з цим позивач в період з 05.12.2016 року по грудень 2019 року за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання здійснив нарахування виключно 3% річних та інфляційне збільшення боргу.
У період з грудня 2019 року по вересень 2020 року позивачем здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційне збільшення суми боргу.
Обгрунтований розрахунок надається (додаток №4).
Враховуючи розрахунок, сума збитків складає 238509,15 грн і складається з: 
--- 46635,00 грн - 3% річних;
--- 136121,58 грн - інфляційного збільшення суми;
--- 55752,57 грн - пені.

Відповідач ДП "Генічеський виноробний завод" в судовому засіданні був відсутнім. Його представник - адвокат Мудролюбова Н.О. надала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за відсутністю відповідача, а також задовольнити позов. Також направила до суду заяву про визнання позову в повному обсязі.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звернення позивача до суду є та обставина, що рішенням Генічеського районного суду від 26 жовтня 2016 року його вимоги до підприємства задоволені, стягнені на його користь кошти, проте через відсутність у підприємства коштів спір не вирішено, грошові кошти не повернуті. Натомість позивач не надав копію рішення, що відповідає вимогам щодо його належного засвідчення, зокрема, із відміткою суду про набрання ним законної сили. Роздруківка рішення суду з ЄДРСР, надана позивачем, не ідентифікує та не вказує на позивача ОСОБА_1 , містить копію рішення з обмеженим доступом, тобто без ідентифікуючих ознак щодо сторін спору, а тому не може слугувати належним доказом на підтвердження позовних вимог щодо стягнення збитків за не виконання зобов`язання за рішенням суду. 
Також суд виходив з того, що позивач не надав суду жодних доказів, що свідчать на підставу виникнення боргових зобов`язань підприємства перед ним, зокрема, договори позики. 
Також суд виходив з того, що після набрання законної сили рішення про стягнення на його користь грошових коштів у сумі 414454,47 грн, позивач до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення не звертався, виконавчий лист не отримував. Ним не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами існувала домовленість щодо добровільного виконання рішення суду, відсутні докази, що підтверджують те, що позивач реалізовував своє право на виконання судового рішення, зокрема, звернення до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення. Відсутні такі звернення й після закриття провадження відносно підприємства щодо банкрутства, тобто з 12 грудня 2019 року. 
Також суд виходив з того, що сама по собі заява представника відповідача щодо визнання позовних вимог не може бути підставою для задоволення позову щодо стягнення боргу на користь позивача, оскільки як встановлено судом та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, представник відповідача - адвокат представляє інтереси юридичної особи ДП "Генічеський виноробний завод", керівником та представником, що має право вчиняти дії від імені юридичної особи якого є в.о. директора - позивач Гадупяк Ю.О . 
Також суд виходив з того, що не надано доказів на підтвердження ухиляння відповідача від виконання рішення суду (сплати позивачу грошових коштів), або неможливості його виконання (повідомлення боржника щодо відсутності грошових коштів), оскільки фактично таке рішення не пред`явлено до виконання. За відсутністю цих фактичних даних відсутнє підтвердження наявності між сторонами цивільно-правового спору, що полягає у неналежному виконані зобов`язань, в результаті чого виникають правові наслідки за прострочене зобов`язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, зазначив, що суд не звернув уваги на те, що відповідно до п.2 розділу ІХ Рішення ВРП від 19.04.2018 року №1200/0/15-18 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень" суддям надається повний доступ до інформаційних ресурсів Реєстру. А тому суд у разі виникнення сумніву міг все з`ясувати, маючи повний доступ до ЄДРСР. Також і на офіційному сайті судової влади України в розділі "Стан розгляду справ", яка міститься за посиланням https://court.gov.ua/fair/, за відповідним номером справи можна перевірити учасників справи. 
Також вказав, що суд безпідставно послався на ненадання позивачем доказів на підтвердження підстави виникнення боргових зобов`язань підприємства перед ним, зокрема договори позики. При цьому вказав, що вказаним вище рішенням суду, яке носить преюдиційний характер, встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед ним. 
Також зазначив, що суд у порушення вимог ст.206 ЦПК України проігнорував заяву відповідача про визнання позову. При цьому вказав, що у випадку, коли суд прийшов висновку, що заява про визнгання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд повинен був постановити ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачемп позову. Однак такої ухвали суд не виносив. Зазначив, що той факт, що позивач є в.о. керівником відповідача, не є підставою для відмови в задоволенні заяви про визнання позову. Крім того вказана заява підписана адвокатом Мудролюбовою Н.О., яка є фахівцем у галузі права, яка підписала заяву про визнання позову на підставі рішення, яке набрало законної сили. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року, ухваленого у справі № 653/3196/16-ц за позовом Особа 1 до Державного підприємства "Генічеський виноробний завод" про стягнення коштів, позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь Особа 1 загальну суму заборгованості в сумі 414 454,47 грн (а.с.5-6).

Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднене рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року(реєстраційний номер рішення 62450845) у справі № 653/3196/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державне підприємство "Генічеський виноробний завод" про стягнення коштів. 

Зі змісту цього рішення вбачається, що предметом позову є стягнення загальної суми винагороди позивача в розмірі 142 192,80 грн, яка підтверджується розрахунками та відповідно до рішення комітету кредиторів від 11.11.2009 року (оскільки згідно із ухвалою Господарського суду Херсонської області від 13.10.2009 року позивач був призначений керуючим санацією ДП "Генічеський винзавод"), а також стягнення суми за договорами безпроцентної цільової позики від 08.02.2010 року та від 01.11.2012 року, які не були повернуті, у розмірі 272 261,67 грн, тобто всього 414 454,47 грн.

Судом було встановлено, що грошові вимоги у заявленому обсязі були визнанні рішенням № 8 ліквідаційної комісії ДП "Генічеський виноробний завод" від 25.09.2013 року, однак виконанні такі вимоги не були. Даний факт, як і природа виникнення заборгованостей у заявлених сумах не заперечується та визнається відповідачем у повному обсязі. Вказані зобов`язання відповідачем не виконані, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вказаним рішенням, яке набрало законної сила 05.12.2016 року, позов було задоволено, з відповідача на користь позивача було стягнуто загальну суму заборгованості в сумі 414 454,47 грн та судові витрати в сумі 4144,54 грн.

У справі також установлено і сторонами не заперечується, що вказане рішення залишається невиконаним, як вказує позивач, виконавчий документ ним не отримувався, оскільки було намагання вирішити спір без блокування роботи підприємства органами виконавчої служби. Проте у зв`язку з відсутністю коштів спір не вирішено. Також до грудня 2019 року відповідач знаходився на стадії банкрутства.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду роздруківки судових рішень з ЄДРСР, які стосуються відповідача. Вказані судові рішення оприлюднені в ЄДРСР.

Так, відповідно до ухвали Господарського суду Херсонської області від 17 жовтня 2014 року (справа № 923/382/14) за заявою ТОВ "Газбуд-Груп" було порушено справу про банкрутство Державного підприємства "Генічеський виноробний завод". Було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном строком на 115 календарних днів, вирішено інші процедурні питання (а.с.7-11).

Із постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року вбачається таке:
--- ухвалою Господарського суду Херсонської області від 29.10.2015 року було призначено розпорядником майна ДП "Генічеський виноробний завод" арбітражного керуючого Костіна С.О.;
--- ухвалою суду 16.12.2015 року визнано грошові вимоги кредиторів до боржника та затверджено реєстр вимог кредиторів;
--- іншою ухвалою Господарського суду Херсонської області від 03.07.2019 року провадження про банкрутство за заявою ТОВ "Газбуд-Груп" на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України було закрито, оскільки за час здійснення процедури банкрутства у справі мирової угоди укладено не було, пропозицій щодо її укладення у встановленому законом порядку на адресу суду не надходило, рівно як і не виключено ДП "Генічеський виноробний завод" з переліку об`єктів, що не підлягають приватизації;
--- постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року ухвалу Господарського суду Херсонської області від 03.07.2019 у справі № 921/382/14 скасовано. Справу № 923/382/14 направлено для подальшого розгляду до Господарського суду Херсонської області (а.с.12-20).

Однак зазначеною вище постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року було скасовано й ухвалу Господарського суду Херсонської області від 03.07.2019 року залишено в силі (а.с.12-20).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих на запит суду першої інстанції, виконуючим обов`язки директора, керівником відповідача ДП "Генічеський виноробний завод" (Ідентифікаційний код юридичної особи: 02127816) є позивач ОСОБА_1 , він же має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (а.с.35-43).

Представником відповідача у цій справі є адвокат Мудролюбова Н.О., яка подала 09.12.2020 року до суду заяву від 30.11.2020 року про визнання позову, в якій просила суд позовну заяву задовольнити (а.с.49).

Нормативне обгрунтування

За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У справі встановлено, що грошові вимоги у заявленому обсязі (414 454,47грн) були визнанні рішенням № 8 ліквідаційної комісії ДП "Генічеський виноробний завод" від 25.09.2013 року, однак виконанні такі вимоги не були. Даний факт, як і природа виникнення заборгованостей у заявлених сумах не заперечується та визнається відповідачем у повному обсязі. Судовим рішенням від 26.10.2016 року було стягнуто з ДП "Генічеський виноробний завод" на користь ОСОБА_1 загальну суму заборгованості в розмірі 414 454,47грн. Виконавчий лист на підставі вказаного рішення не видавався з огляду на те, що з боку позивача (стягувача) було намагання вирішити спір без блокування роботи підприємства органами виконавчої служби. Встановлено, що вказане рішення суду не виконане, на його виконання відповідачем жодної суми не внесено.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. 

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такою є правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Позиція суду апеляційної інстанції

Враховуючи вищенаведене, з ухваленням рішення про стягнення заборгованості зобов`язання відповідача сплатити заборгованість, зокрема і за договорами безпроцентної цільової позики, не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, який так і не настав до цього часу. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 

У цій справі відповідачем не подано заяву про застосування позовної давності, а тому не може йти мова про обмеження інфляційних втрат і 3 % річних.

Розмір збитків від інфляції (за період грудень 2016 року - серпень 2020 року) у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань складає, як зазначено в наданому позивачем розрахунку, 136121,58грн. При цьому зазначена сума боргу в 414454,00грн, визначена сума боргу з інфляцією в 550575,58грн та визначено інфляційне збільшення боргу в 136121,58грн. 

3% річних за період з 05.12.2016 року по 04.09.2020 року у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань складає, як зазначено в наданому позивачем розрахунку, 46635,00грн.

Вказані розрахунки перевірені судом апеляційної інстанції. Відповідачем вони визнаються, а на підтвердження своїх заперечень жодних розрахунків не надано.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Отже, встановивши обставин, які доводять наявність інфляційних витрат за весь час прострочення, а також 3 процентів річних від простроченої суми, судапеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для задоволення позову в цій частині. 

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи суду першої інстанції, який відмовив в позові в цій частині, про те, що позивач не надав копію рішення, що відповідає вимогам щодо його належного засвідчення, та не надав доказів, що свідчать на підставу виникнення боргових зобов`язань підприємства перед ним, зокрема, договори позики. 

При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вказувалось, відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу. Отже, є законна можливість переглянути вказане рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року(реєстраційний номер рішення 62450845) у справі № 653/3196/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державне підприємство "Генічеський виноробний завод" про стягнення коштів, яке оприлюднено в ЄДРСР. І зі змісту вказаного рішення вбачається, що предметом позову є стягнення загальної суми винагороди позивача в розмірі 142 192,80 грн, яка підтверджується розрахунками та відповідно до рішення комітету кредиторів від 11.11.2009 року (оскільки згідно із ухвалою Господарського суду Херсонської області від 13.10.2009 року позивач був призначений керуючим санацією ДП "Генічеський винзавод"), а також стягнення суми за договорами безпроцентної цільової позики від 08.02.2010 року та від 01.11.2012 року, які не були повернуті, у розмірі 272 261,67 грн, тобто всього 414 454,47 грн.

Також суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи суду першої інстанції, який відмовив в позові в цій частині, про те, що після набрання законної сили рішення про стягнення на його користь грошових коштів у сумі 414 454,47 грн, позивач до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення не звертався, виконавчий лист не отримував, не надав доказів існування домовленості з відповідачем щодо добровільного виконання рішення суду, а також не надав доказів на підтвердження ухиляння відповідача від виконання рішення суду (тобто, сплати позивачу грошових коштів), або неможливості його виконання (повідомлення боржника щодо відсутності грошових коштів).
При цьому апеляційний суд враховує обставини справи й те, що відповідачем позов визнається повністю, а керівником та представником, що має право вчиняти дії від імені юридичної особи відповідача є в.о. директора - позивач Гадупяк Ю.О . 

Що ж до тверджень суду першої інстанції стосовно того, що сама по собі заява представника відповідача щодо визнання позовних вимог не може бути підставою для задоволення позову щодо стягнення боргу на користь позивача через те, що позивач є керівником підприємства-відповідача, то апеляційний суд вважає, що така обставина не може бути підставою для відмови в позові.

Суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги про стягення пені в сумі 55752,57грн, як складової збитків, такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі. Позивач використав своє право на стягнення з відповідача усієї суми заборгованості, суд ухвалив 26.10.2016 року таке рішення про стягнення загальної суми заборгованості в сумі 414454,47грн. А тому позивач втратив право нараховувати пеню, навіть якщо вона і була б передбачена договором, однак вона (пеня), до того ж, не була передбачена умовами договору (протилежного позивачем не надано).
Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені разом з іншими позовними вимогами з підстави, вказаної у рішенні. 

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В решті це ж рішення суду, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді пені в сумі 55752,57грн слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 

Відповідно апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: 
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); 
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Позовні вимоги пред`явлено на суму 238509,15грн, задоволено їх в розмірі 182756,58грн. Тобто, позовні вимоги задоволено на 76,62% (182756,58 х 100% : 238509,15).

Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог на 76,62%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в 2385,10грн при поданні позову (а.с.1), в розмірі 1827,46грн (2385,10 х 76,62% : 100%). 

Також, із заявлених в апеляційній скарзі вимог на 238509,15грн задоволено таких на 182756,58грн, тобто вимоги за апеляційною скаргою задоволено на 76,62% (182756,58 х 100% : 238509,15). При поданні апеляційної скарги позивач поніс судові витрати в розмірі 3579,00грн сплаченого судового збору (а.с.80). При цьому підлягав сплаті судовий збір у встановленому законом розмірі 3577,65грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 150% х 2385,10грн). Тобто переплата становить 1,35грн (3579,00грн - 3577,65грн), щодо якої відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2741,19грн (3577,65грн х 76,62% : 100%), понесені сплатою при поданні апеляційної скарги судового збору. 

Отже, всього з відповідача на користь позивача слід стягнути 4568,65грн судових витрат (1827,46грн + 2741,19грн). 

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В : 

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2021 рокув частині вирішення позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Генічеський виноробний завод"на користь  ОСОБА_1 збитків у вигляді 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

       Стягнути з Державного підприємства "Генічеський виноробний завод"на користь  ОСОБА_1 збитки у вигляді 3% річних в сумі 46 635,00 грн та інфляційне збільшення суми боргу в сумі 136 121,58 грн, а всього 182 756,58 грн.

       Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Генічеський виноробний завод"на користь  ОСОБА_1 збитків у вигляді пені в сумі 55 752,57 грн змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 

       Стягнути з Державного підприємства "Генічеський виноробний завод"на користь  ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4 568,65 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повного тексту постанови - 12 серпня 2021 року. 

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          О.А. Кузнєцова
        
                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _          Н.В. Орловська