ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року 
м. Київ
Справа №  905/1505/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.
за участю секретаря судового засідання - Дерлі І.І.,
за участю представників сторін:
офісу ГП - Янківський С.В.,
позивача - не з`явився,
відповідача-1 - не з`явився,
відповідача-2 - Попов А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телевізійна компанія "Орбіта"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 (у складі колегії суддів: Істоміна О.А. (головуючий), Барбашова С.В.,          Пелипенко Н.М.)
та рішення Господарського суду Донецької області від 10.02.2021 (суддя: Ніколаєва Л.В.)
за позовом Керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби
до:          1. Житлово-комунального відділу Покровської міської ради,
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Телевізійна компанія "Орбіта"
про визнання недійсними рішення тендерного комітету та договору,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Керівник Красноармійської місцевої прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби (далі - Держаудитслужба, Позивач) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Житлово-комунального відділу Покровської міської ради (далі - ЖКВ, Відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомпанія "Орбіта" (далі - ТОВ "Телекомпанія "Орбіта", Відповідач-2) про визнання недійсними рішення тендерного комітету ЖКВ щодо застосування переговорної процедури закупівлі UA-2020-02-21-001394-а та договору               № 16-2020 від 05.03.2020, укладеного між Відповідачами.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачами вимог Закону України "Про публічні закупівлі" в частині застосування переговорної процедури закупівлі з метою укладення спірного договору за відсутності законних підстав.
2. Короткий зміст судових рішень 
2.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 у справі № 905/1505/20 позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним рішення тендерного комітету Житлово-комунального відділу Покровської міської ради щодо застосування переговорної процедури закупівлі UA-2020-02-21-001394-а. Визнано недійсним договір № 16-2020 від 05.03.2020, укладений між Житлово-комунальним відділом Покровської міської ради та ТОВ "Телевізійна компанія "Орбіта". Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
2.2. Місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов висновку про безпідставність обрання тендерним комітетом ЖКВ переговорної процедури, оскільки на території міста Покровськ, Покровського району та прилеглих районах діють інші потенційні учасники процедури закупівлі, які могли скласти конкуренцію ТОВ "Телекомпанія "Орбіта" на укладення договору про надання телевізійних послуг.
3.Короткий зміст вимог касаційної скарги та позиція інших учасників
3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Телевізійна компанія "Орбіта" просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та залишити позов без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
За своїми ознаками, у контексті підстав касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій, доводи скаржника фактично ґрунтуються на підставах, правове регулювання яких визначено пунктами 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. На переконання заявника застосовуючи норми Закону України "Про прокуратуру" суди попередніх інстанцій не врахували висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі                       № 826/9672/17, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків щодо наявності у даному випадку передбачених законом виключних підстав для звернення Прокурора до суду за захистом інтересів держави в особі Позивача.
3.3. Крім цього, скаржник зазначає, що внаслідок ненадання оцінки всім наявним у матеріалах справи доказам суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі", що призвело до прийняття помилкового рішення про задоволення позову.
3.4. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з підстав їх законності та обґрунтованості.
4. Обставини встановлені судами
4.1. 21.02.2020 на веб-порталі електронної системи публічних закупівель "Prozorro" ЖКВ Покровської міської ради Донецької області оприлюднено форму річного плану закупівель на 2020 рік за №UA-P-2020-02-21-006240-b, якою передбачено закупівлю послуг зі створення та розміщення інформаційної продукції, код ДК 021:2015:92220000-9 "Телевізійні послуги" за переговорною процедурою з бюджетним призначенням 700 000,00 грн.
4.2. 21.02.2020 ЖКВ як замовником на сайті публічних закупівель "Prozorro" оприлюднено оголошення про проведення переговорної процедури закупівлі №UA-2020-02-21-001394-а, предметом якої є послуги зі створення та розміщення інформаційної продукції, код ДК 021:2015:92220000-9 "Телевізійні послуги", з очікуваною вартістю закупівлі 700 000,00 грн та строком надання послуг до 31.12.2020.
4.3. 21.02.2020 тендерним комітетом ЖКВ  проведено засідання, на якому відбулись переговори з ТОВ "Телекомпанія "Орбіта" щодо закупівлі послуг зі створення та розміщення інформаційної продукції, код ДК 021:2015:92220000-9 "Телевізійні послуги" загальною вартістю 700 000,00 грн за переговорною процедурою, оформлене протоколом № 25. 
4.4. За результатами проведених переговорів прийнято рішення про намір укласти договір закупівлі з ТОВ "Телекомпанія "Орбіта".
4.5. 05.03.2020 за результатами переговорної процедури закупівлі між ЖКВ (замовник) та ТОВ "Телекомпанія "Орбіта" (виконавець) укладений договір         № 16-2020 про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язався надати послуги з створення та розміщення інформаційної продукції (сюжети, репортажі, роліки, авторські програми, реклама, оголошення та ін. на телеканалі "Орбіта", а також розміщення телевізійної продукції і інформаційних матеріалів, реклами та ін. на сайтах http://orbita.dn.ua/, http://pokrovsk.news/, ДК 021:2015:92220000-9 "Телевізійні послуги".              
Загальна вартість послуг за договором складає 700 000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 20 % - 116 666,67 грн. (пункт 1.2); 
Договір набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині фінансових зобов`язань до повного їх виконання (пункт 3.1).
4.6. 26.03.2020 Прокурор звернувся до Держаудитслужби (лист № 37-1683вих-20) з проханням дослідити законність проведення переговорної процедури        № UA-2020-02-21-001394-а, за результатами якої між Відповідачами укладений договір № 16-2020 від 05.03.2020. 
4.7. Відповідно до висновку Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі № 44 від 15.04.2020, замовник застосував переговорну процедуру закупівлі телевізійних послуг без наявних підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку з чим Держаудитслужба зобов`язала здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку.
4.8. 07.07.2020 Прокурор звернувся до Держаудитслужби (лист                             № 37-3971вих20) з проханням повідомити про звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору № 16-2020 від 05.03.2020, на що отримав відповідь (лист від 21.07.2020 № 04-05-31-17-03/3185), що Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" право Держаудитслужби на оскарження у судовому порядку результатів проведеної процедури закупівлі не визначено.              
4.9. 30.07.2020 Прокурор листом № 37-4757вих20 повідомив Держаудитслужбу про намір звернутися до суду в інтересах держави в особі останньої з позовом до ЖКВ та ТОВ "Телекомпанія "Орбіта" про визнання недійсним рішення тендерного комітету та укладеного на його підставі договору. 
4.10. 11.08.2020 Прокурор звернувся до суду з даним позовом.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, Суд вважає, що  касаційне провадження у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно закрити, а в решті заявлених вимог касаційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.
5.2. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
5.3. Згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
5.4. Відповідно до абзаців 1 - 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
5.5. Водночас, згідно з положеннями частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
5.6. Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
5.7. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
5.8. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
5.9. Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі                          № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).
5.10. Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
5.11. З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. 
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
5.12. В контексті вищевикладеного колегія суддів зазначає, що за своїм змістом приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру" спрямовані саме на забезпечення балансу прав, свобод та інтересів учасників процесу з метою, з одного боку, недопущення підміни прокурором належного суб`єкта владних повноважень або надання необґрунтованих переваг відповідним суб`єктам права яких порушуються, а, з іншого боку, захисту інтересів держави у випадку коли цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює їх захист.
5.13. Зважаючи на вищевикладене, встановлюючи підстави представництва прокурора, суд повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази, щодо обставин які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.
Зокрема, такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на:
- отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу четвертого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру";
- інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про таке порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів;
- отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій) необхідних для здійснення представництва в суді.
5.14. При цьому, якщо в процесі такої оцінки буде встановлено, що листування було спрямовано на отримання документів та/або інформації щодо можливого порушення і пов`язано саме зі з`ясуванням факту наявності або відсутності порушення, то обов`язковим є подальше інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення та надання відповідному органу можливості відреагувати протягом розумного строку на повідомлення при поданні відповідного позову прокурором, що відповідає змісту приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", усталеній практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду.
5.15. Водночас, якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва передбачені абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру". У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 926/14/19.
5.16. Верховний Суд звертає увагу на те, що критерій "розумності", який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, має визначатися судом з урахуванням великого кола чинників. 
До таких чинників відноситься, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення або про можливе порушення інтересів держави та вжиті ним заходи з моменту такої обізнаності спрямовані на захист інтересів держави.
Схожі за змістом висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 913/124/10, від 08.04.2021 у справі № 925/11/19.
5.17. З огляду на наведені висновки Верховного Суду та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком останніх, що зверненню Прокурора з даним позовом передувало відповідне листування з Держаудитслужбою з якого вбачається, що компетентному органу було достеменно відомо про факт порушення законодавства у сфері публічних закупівель, у Позивача з огляду на опрацювання та надання відповідей на листи прокуратури було достатньо часу (більше трьох місяців) для вжиття дієвих заходів на захист інтересів держави до пред`явлення Прокурором позову у даній справі, чого зроблено не було.
5.18. Враховуючи викладене, а також те, що згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний доводити бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із позовом, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття Прокурором заходів представницького характеру.
5.19. Аргументи скаржника щодо не врахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17 є безпідставними, оскільки в силу правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі                          № 755/10947/17, слід враховувати останню позицію суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів застосовує до спірних правовідносин, які виникли у справі, що переглядається, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.05.2020 у справі                      № 912/2385/18, яка є останньою у часі та з цією позицією узгоджуються висновки судів попередніх інстанцій.
5.20. З огляду на викладене, оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження.
Щодо доводів заявника про наявність передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстави для подання касаційної скарги з огляду на те, що господарські суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази  колегія суддів зазначає наступне.
5.21. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
5.22. При цьому, відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
5.23. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
5.24. Таким чином, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не само по собі порушення норм процесуального права у вигляді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
5.25. За таких обставин Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови не підтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/12765/19, від 05.11.2020 у справі № 922/3472/19, від 10.11.2020 у справі № 912/441/18, від 19.11.2020 у справі № 912/217/18.
5.26. Колегія суддів звертає увагу, що статтею 296 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав закриття касаційного провадження, серед яких відсутнє непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 цього Кодексу, якою у розумінні пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України є недослідження судом зібраних у справі доказів, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
5.27 Відтак у разі, коли після відкриття касаційного провадження виявилося, що передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстава не знайшла свого підтвердження, Верховний Суд має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а не закривати касаційне провадження.
5.28. Наведене випливає з положень другого речення пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якого якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
5.29. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ТОВ "Телевізійна компанія "Орбіта" в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України слід залишити без задоволення.
5.30. Інші доводи касаційної скарги фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до норм статті 300 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; або якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
6.3. За змістом пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
6.4. Одночасно згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
6.5. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.6. За змістом частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.7. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права не отримали підтвердження, не спростовують висновків місцевого та апеляційного господарських судів, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Телевізійна компанія "Орбіта" в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу, необхідно закрити. В іншій частині заявлених вимог касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Телевізійна компанія "Орбіта" в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. В іншій частині касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телевізійна компанія "Орбіта" залишити без задоволення.
3. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 та рішення Господарського суду Донецької області від 10.02.2021 у справі             № 905/1505/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	В. А. Зуєв	
  Судді  	 	  І. С. Берднік	
 	 	  І. С. Міщенко