ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6050/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.
При секретарі                              Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 листопада 2016 року №0000981306 на суму 453 282,66 грн. та №0000991306 на суму 34 053,29 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки є помилковими, оскільки вони базуються виключного на інформації з листа банку, в якому зазначено про нарахування доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості, а відтак податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі таких висновків, підлягають скасуванню. Також позивач наголошував на тому, що не був належним чином повідомлений про перевірку щодо нього, не отримував наказ про проведення документальної по позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, а тому був позбавлений права надавати пояснення, заперечення та відповідні документи під час перевірки, тому така перевірка є незаконною, а податкові повідомлення-рішення, винесені за її результатами, протиправними. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що анульована за договором кредитної лінії сума боргу у розмірі 1 816 175,63 грн. у 2015 році є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а відтак в силу положень пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом і підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу позивача за 2015 рік.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування своїх доводів зазначає про безпідставність незастосування судом до спірних правовідносин п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, оскільки мала місце зміна валюти зобов`язання, а у позивача не відбулося збільшення активів чи майна внаслідок прощення боргу. Також вказує на порушення відповідачем процедури проведення перевірки позивача, оскільки він не був належним чином повідомлений про перевірку щодо нього, не отримував наказ про проведення документальної по позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, тому був позбавлений права надавати пояснення, заперечення та відповідні документи під час перевірки.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що факт отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага внаслідок анулювання кредитної заборгованості підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Стверджує, що підстави для застосування до спірних правовідносин п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України відсутні, оскільки докази зміни валюти зобов`язання відсутні.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11092334000 в сумі 176 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 888 800 грн. 
17 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «УкрСиббанк» із заявою щодо погашення заборгованості за кредитним договором №11092334000 від 08 грудня 2006 року .
18 березня 2015 року ОСОБА_1 отримав повідомлення №31-1/160 від 18 березня 2015 року про анулювання боргу у порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України, в якому зазначено, що банком прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, яка станом на 18 березня 2015 року становить 82 750,57 доларів США: а саме суми основного боргу (кредиту) 81 637,37 доларів США, що складає1 816 175,63 грн по курсу НБУ станом на 18 березня 2015 року; суми процентів 1 113,20 доларів США, що складає 24 765,21 грн по курсу НБУ станом на 18 березня 2015 року; витрати на примусове стягнення в сумі 14 912,14 грн.
Також в указаному листі було звернуто увагу на необхідність відобразити суму анульованої заборгованості за основним боргом (кредитом) як додаткове благо та самостійно сплатити з такого доходу податок на доходи фізичних осіб, а також військовий збір.
Тобто, ПАТ «УкрСиббанк» у 2015 році анульовано заборгованість ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту, що підтверджується інформацією, наданою банком листом від 26 липня 2016 року №11-42/26123, отриманою ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у відповідь на запит податкового органу від 13 червня 2016 року №21627/10/26-55-13-04.
У зв`язку з викладеним у період з 30 вересня 2016 року по 06 жовтня 2016 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.2, п. 78.1 статті 78, статті 79 ПК України та відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 27 вересня 2016 року №529 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.
За результатом проведеної перевірки складено акт від 06 жовтня 2016 року №3043/26-55-17-13-06-2541512516, у висновках якого зазначено, що позивачем порушено:
- п.п. 49.18.4 п. 49.18 статті 49 п. 179.1 статті 79 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;
- п.п. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результат чого занижено суму податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 362 626,13 грн.
- п.п. 1.2, п.п. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень ПК України, - донараховано військовий збір у сумі 27 242,63 грн
На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2016 року:
- №0000981306, яким за порушення п.п. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 453 282,66 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями на 362 626,13 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 90 656,53 грн.;
- №0000991306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 34 053,29 грн., з яких в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 27 242,63 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 810,66 грн.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку розглядуваним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого. 
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
В силу вимог ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Як визначено п.75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
А як вбачається зі змісту вимог пп.78.1.2 п.78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Згідно п. 22.1 статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Згідно п.п.23.1, 23.2 статті 23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.
База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.
База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.
Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп.164.2.17 п.164.2 статті 164 ПК України і є вичерпним.
Так, приписами пп.164.2.17 п.164.2 статті 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статті 165 цього Кодексу).
Положеннями п.«д» пп.164.2.17 п.164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2015 року), в свою чергу, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50% однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.
Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, передбачено, що підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено п.8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року.
До того ж, дія абз.1 цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 року.
Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.
За змістом наведених положень у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп.164.2.17 п.164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Таким чином, Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Як встановлено судом першої інстанції, повідомленням АТ «УкрСиббанк» від 18 березня 2015 року № 31-7/160 про анулювання боргу позивача повідомлено про те, на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11092334000 від 08 грудня 2006 року станом на 18 березня 2015 року за ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість у сумі 111  825,57 дол. США, що складає 2  487  768,47 грн. по курсу НБУ станом на 18 березня 2015 року.
АТ «УкрСиббанк», як кредитором, з метою виконання вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, повідомлено позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 , що станом на березня 2015 року становить 82  750,57 дол. США, а саме: суми основного боргу (кредиту) - 81  637,37 дол. США, що складає 1  816  175,63 грн. по курсу НБУ станом на 18 березня 2015 року; суми процентів 1  113,20 дол. США, що складає 24  765,21 грн. по курсу НБУ станом на 18 березня 2015 року, витрати на примусове стягнення у сумі 14  912,14 грн.
Зазначено, що відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, і необхідно позивачеві самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України .
Таким чином, позивачу прощено заборгованість за тілом кредиту в сумі 81  637,37 дол. США, що складає 1  816  175,63 грн. по курсу НБУ станом на 18 березня 2015 року.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за кредитним договором позивачу була спрощена (анульована) саме сума основного боргу, що у розумінні підпункту «д» пп.164.2.17 п.164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом та належить до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
Слід також зазначити, що до складу додаткового блага на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України контролюючим органом також було включено лише прощену суму основного боргу у розмірі 1 816 175,63 грн. без урахування суми прощених відсотків, що підтверджується, зокрема, листом ДПІ у Печерському районі, адресованому ПАТ «УкрСиббанк».
Припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов`язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов`язання перед державою.
Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.
Наведені вище норми чинного законодавства свідчать, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом, та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.
Враховуючи, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), в даному випадку не мала місце зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, отже при прийнятті податкових повідомлень-рішень податковий орган діяв відповідно до наведених норм Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 року по справі № 815/3071/18.
Позивач свого обов`язку щодо декларування доходу як додаткового блага за анульованим (прощеним) основним боргом не виконав, відповідної декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік у встановлений строк не подав та суми податку з доходів фізичних осіб і військового збору не сплатив.
Щодо посилання позивача на порушення відповідачем процедури проведення податкової перевірки, оскільки позивач не був належним чином повідомлений про перевірку щодо нього, не отримував наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, то слід зазначити таке.
Так, з Акту № 3043/26-55-13-06-2541512516 від 06 жовтня 2016 року вбачається, що перевірку було проведено на підставі наказу держаної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27 вересня 2016 року № 529 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Копія наказу № 529 від 27 вересня 2016 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення від 27 вересня 2016 року № 60/26-55-13-06 про дату початку та місце проведення перевірки надіслано фізичній особі - платнику податків - ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Датою відправки листа є 27 вересня 2016 року, що підтверджується копією квитанції номер 0101119199086.
Також в акті перевірки зазначено, що перевірку проведено в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лескова, 2, кім. 016 в період з 30 вересня 2016 року по 06 жовтня 2016 року.
В матеріалах справи наявна копія письмового повідомлення від 27 вересня 2016 року № 60/26-55-13-06 про дату початку та місце проведення перевірки, яке надіслано ОСОБА_1 27 вересня 2016 року та копія рекомендованого повідомлення про вручення з копією конверту, з якого вбачається, що наказ № 529 від 27 вересня 2016 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення від 27 вересня 2016 року № 60/26-55-13-06 про дату початку та місце проведення перевірки надіслані ОСОБА_1 , останньому не були вручені, а були повернуті на адресу відповідача 23 листопада 2016 року з відміткою «за закінченням строку зберігання».
На переконання позивача, на момент початку перевірки - 30 вересня 2016 року у відповідача були відсутні будь-які докази отримання позивачем наказу про перевірку та повідомлення про перевірку. Крім того, позивач у вказаний час перебував у м. Черкаси по роботі і не міг отримати жодних повідомлень.
Отже, вказане свідчить, що позапланову документальну перевірку, на підставі якої було складено оскаржувані ППР, було призначено з порушенням норм ПК України та проведено без відома та участі позивача.
Згідно п. 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до п. 78.5 статті 78 Податкового кодексу України допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до п. 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
За вимогами п. 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
З наведених норм (у редакції, чинній станом на час проведення відповідачем перевірки позивача) вбачається, що податковий орган мав обов`язок надіслати платнику податків документи ( в даному випадку - наказ на проведення передвіки та повідомлення), однак, не зобов`язаний був ані вручати такі документи, ані перевіряти їх отримання адресатом, ані навіть чекати, чи повернеться до нього конверт чи повідомлення про вручення відправлення. Відтак, колегія суддів вважає, що відповідачем не було порушено порядок проведення перевірки позивача через те, що він не пересвідчився у отриманні апелянтом листа із наказом та повідомленням про проведення перевірки. Також суд вважає за необхідне наголосити на тому, що формат перевірки та природа спірних відносин свідчать про те, що вчасна обізнаність платника податків із проведенням відносно нього перевірки не могли вплинути на її результат, оскільки документи, що перевірялися відповідачем, у позивача не знаходилися, спростувати він їх не міг, пояснення від нього не вимагалися. Натомість, порушення, на які посилається апелянт є формальними та на суть спору не впливають про відсутність у позивача обов`язки сплатити податки жодним чином не свідчать.
Крім того, відповідно до статті 45 Кодексу податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Тому посилання апелянта на те, що на час проведення перевірки він перебував у м. Черкаси по роботі і не міг отримати жодних повідомлень від податкового органу критично оцінюється судом, оскільки позивач не повідомляв відповідача про зміну місця свого знаходження, при цьому, нормами податкового законодавства не визначено обов`язку контролюючих органів здійснювати розшук платників податків чи повторно направляти документи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень не підлягає задоволенню.
Доводи апелянта щодо того, що судом першої інстанції знівельовані положення закону та обмежено законні права позивача, як платника податків, не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги, а тому висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.
Відтак, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.
Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев