Єдиний унікальний номер 242/375/20 
Номер провадження 22-ц/804/1893/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
08 липня 2021  року                                                                                                       м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Корчистої О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Хацько Н.О. в місті Селидове Донецької області, у справі номер 242/375/20 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року до Селидівського міського суду Донецької області звернулось АТ «Державний ощадний банк України» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.05.2011 року між ним та відповідачем укладено договір №9701/05-К про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, здійснено випуск та надання платіжної картки. Відповідно до умов додаткового договору №1 від 14.05.2013 року та додаткового договору №2 від 04.06.2014 року до договору №9701/05-К від 18.05.2011 року, відповідачу встановлено відповідну кредитну лінію у сумі 14100,00 грн зі сплатою відсотків в розмірі 24% річних. 
Відповідачу надано кредит у розмірі 14084,11 грн., проте, умови кредитного договору він не виконав, тому станом на 02.01.2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 24695,92 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) –14 084,11 грн, проценти за користування кредитом – 9454,79 грн, комісія – 108,00 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 63,67 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 346,88 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 638,47 грн, які позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 24695,92 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) –14084,11 грн, проценти за користування кредитом – 9454,79 грн, комісія – 108,00 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 63,67 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 346,88 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 638,47 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Із вказаним заочним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, і є таким, що порушує права та інтереси відповідачки.
Відповідачка не знала про існування судового процесу, не отримувала судові повістки про виклик до суду, а отже не була належним чином повідомлена про розгляд справи.
Отже, відповідачка була позбавлена права надати відповідні докази на спростування доводів позовної заяви.
З грудня 2019 року по листопад 2020 року ОСОБА_1 виїхала на проживання до міста Авдіївки, тому не знала про існування судового розгляду справи та не мала можливості повідомити суд про причини неявки.
Суд першої інстанції не повідомив відповідачку про розгляд справи шляхом використання засобів мобільного зв`язку або шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади з посиланням на вебадресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Вважає, що у зв`язку з тим, що відповідачка не була завчасно повідомлена судом про розгляд справи, її право на захист порушено.
Крім того, відповідачка позбавлена права ознайомитись з матеріалами справи та надати суду належні заперечення та докази у справі, що призвело до винесення судом необ`єктивного рішення.
Позивачем не доведено факт видачі кредитних коштів і отримання їх в розмірі 14084,11 грн відповідачкою. Банком не доведено дотримання процедури повідомлення відповідачки про наявність заборгованості за кредитним договором.
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що  18.05.2011 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір №9701/05-К про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с. 4-9).
Відповідно до додаткового договору №1 від 14.05.2013 року та додаткового договору №2 від 04.06.2014 року до договору №9701/05-К від 18.05.2011 року позивач встановив ОСОБА_3 відповідну кредитну лінію у сумі 14100,00 грн зі сплатою відсотків в розмірі 24% річних (а.с. 10-12, 14).
Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору станом 02.01.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 24695,92 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 14084,11 грн, проценти за користування кредитом – 9454,79 грн, комісія – 108,00 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 63,67 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 346,88 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 638,47 грн (а.с. 23-45).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом в загальному розмірі 24695,92 грн.
Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов цього висновку з порушенням норм процесуального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Судом встановлено, що 18 травня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. 04 червня 2014 року відповідачка ОСОБА_1 підписала заяву на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, а також повідомлення про умови кредитування (а.с. 18, 19-20).
Відповідно пунктів 1.2, 7.1, 7.2 вказаного договору позивач зобов`язаний відкрити відновлювальну кредитну лінію, а відповідач зобов`язався повернути кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом.
Погашення нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється банком щомісячно 25 числа шляхом списання з безготівкового рахунку клієнта.
Додатковим договором №2 до договору №9701/05-К від 18.05.2011 року визначено, що банк надає клієнту кредиту сумі 14100,00 грн. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно.
Із наданого банком розрахунку встановлено, що сума простроченої заборгованості за кредитом становить 24695,92 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 14084,11 грн, проценти за користування кредитом – 9454,79 грн, комісія – 108,00 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 63,67 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 346,88 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 638,47 грн. При цьому, з розрахунку заборгованості від 02.01. 2020 року також вбачається, що періодично сплачувались грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом.
За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти за договором від 18 травня 2011 року з додатками №1 та №2 до цього договору, підписавши зазначені документи, а також заяву на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи від 04.06.2014 року з повідомленням про умови кредитування, однак належним чином не виконала зобов`язання з погашення кредиту та процентів за їх користування, тому позов про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, оскільки факти отримання коштів та неналежного виконання умов договору в частині повернення кредитного ліміту та погашення заборгованості не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України. 
Тому, доводи апеляційної скарги з цього приводу  є необґрунтованими.  
З огляду на наведене, з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 24587,92 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 14084,11 грн, проценти за користування кредитом – 9454,79 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 63,67 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 346,88 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 638,47 грн. 
Проте, дослідивши кредитний договір, додаткові договори до нього, а також заяву на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи від 04.06.2014 року з повідомленням про умови кредитування (а.с. 18, 19-20), апеляційний суд приходить до висновку, що зазначеними документами не передбачено стягнення комісії.
Отже, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 комісії, задоволенню не підлягають. 
Разом з тим, розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення відповідачки про дату час та місце розгляду справи, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У частині 9 статті 128 ЦПК України передбачені випадки повідомлення учасників судового процесу за допомогою засобів телефонного чи факсимільного зв`язку та зазначено, що суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), №38789/04, §23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Судом встановлено, що відповідно до наданої відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівського міського ради інформації №08-4/181 від 28 січня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 08.10.2008 року (а.с. 115). 
Поштові конверти з повідомленням про розгляд справи, які направлені судом на адресу реєстрації ОСОБА_1 , повертались до суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 120-121, 125-126).
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що відповідачка ОСОБА_1 не була належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, тому не мала рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не мала нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, N 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Відтак, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи є обґрунтованими.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з цих підстав з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. 
Крім того, згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» підлягають задоволенню частково, тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2092,81 грн (розмір заявлених вимог – 24695,92 грн (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню – 24587,92 грн (99,56%), сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн (2102,00 х 99,56%).
Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що відповідачку ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір»; за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3153,00 грн, апеляційна скарга задоволена частково на 0,44% (100%-99,56%), тому з позивача АТ «Державний ощадний банк України» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13,87 грн (3153,00 грн х 0,44%).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року - скасувати.
Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ 19334702, заборгованість за кредитним договором в розмірі 24587,92 грн (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят сім грн. 92 коп.), з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 14084,11 грн, проценти за користування кредитом – 9454,79 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 63,67 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 346,88 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 638,47 грн. 
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ 19334702, судовий збір за подання позовної заяви  в розмірі 2092,81 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ 19334702, в дохід держави судовий збір в розмірі 13,87 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.

Суддя: