ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року                                                         Справа № 903/18/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Гудак А.В. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинака-Україна" про стягнення судових витрат у справі № 903/18/21
за апеляційною скаргою Волинської митниці ДФС на рішення Господарського суду Волинської області від 06.04.2021 р. у справі № 903/18/21 (суддя Костюк С. В., повний текст рішення складено 12.04.2021 р.)
за позовом Волинської митниці ДФС
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинака-Україна"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Західного офісу Держаудитслужби
про стягнення 207 091, 33 грн.
за участю представників сторін:
позивача - не з"явився 
відповідача - Грибан Ж.
третьої особи - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Волинська митниця ДФС звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинака-Україна" 207 091, 33 грн заборгованості.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.04.2021 р., яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 р. у справі №903/18/21 в задоволенні позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шинака-Україна" звернулося до суду із заявою про стягнення судових витрат у справі в розмірі 23 012, 74 грн.                          

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.07.2021 р. у даній справі визначено колегію суддів у складі: Олексюк Г.Є. (головуючий суддя), суддя Гудак А.В., суддя Петухов М.Г.

Листом від 06.07.2021 р. № 903/18/21/4167/21 Північно-західний апеляційний господарський суд повідомив ТОВ "Шинака-Україна" про те, що  його заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу у справі буде розглянуто після фактичного виходу суддів-членів колегії суддів Гудак А.В. та Петухова М.Г. з відпустки.
У зв"язку з тим,що з 05.08.2021р. по 03.09.2021р. включно головуюча  суддя Олексюк Г.Є. перебуватиме у черговій щорічній відпустці ,враховуючи обмеженість строків розгляду даної заяви ,ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2021 р.  розгляд заяви відповідача про стягнення судових витрат у справі призначено на 04 серпня 2021 р. 

Від  Волинської митниці ДФС  надійшли письмові пояснення від  14 липня 2021 року, відповідно до яких  вважають, що розмір затрачених годин та, як наслідок - витрат, які підлягають оплаті за їх надання є завищеним,оскільки, з матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ТОВ «Шинака-Україна» у справі №903/18/21 адвокат Грибан Ж.В. здійснювала також безпосередньо в господарському суді Волинської області. При чому, саме вказаним представником готувався відзив на позовну заяву митниці та забезпечено представництво інтересів відповідача під час судового розгляду в суді першої інстанції, що відповідно свідчить 
про обізнаність адвоката як із судовою практикою у подібних правовідносинах так і відсутністю необхідності проведення зустрічі між АБ «Жанни Грибан» та ТзОВ «Шинака Україна» з метою формування правової позиції ТОВ «Шинака-Україна» у справі №903/18/21. Безпосередньо у відзиві від 28.01.2021 та у відповіді на пояснення щодо позову та відзиву від 15.03.2021 року правова позиція ТОВ «Шинака-Україна»  уже була сформована і відображена.
          Крім того, безпідставним на  думку позивача є стягнення розміру додаткової винагороди у розмірі 6212,74 грн. згідно п.3.4 Договору,оскільки, в порушення вимог п.4.1 та п.4.2 Договору відсутні документи, які б засвідчували факт її виплати адвокату.
         З метою забезпечення балансу між правами позивача та інтересами відповідача, який не має нести надмірний тягар, якщо відповідач залучив адвоката до справи, вартість послуг якого за конкретних обставин справи не є ринковою, керуючись п.7 ст.127 ГПК України, просить зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Позивач та третя особа не забезпечили явку в судове засідання  04 серпня 2021 р. повноважних представників, хоча про день, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.

Відповідно до п. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Представник  відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинака-Україна"  заяву про стягнення судових витрат у справі в розмірі 23 012, 74 грн. підтримала.Просить долучити до матеріалів справи копію платіжного доручення  № 11/6 від 03.08.2021 р.  про здійснення оплати за надану правову допомогу в розмірі  16 800 грн.   
Дослідивши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі щодо вирішення питання про судові витрати, заслухавши  пояснення   пр6едставника відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як встановлено апеляційним судом, у відзиві на апеляційну скаргу та в ході судових дебатів представником відповідача Грибан Ж.В. було зроблено повідомлення про очікувані витрати на професійну правничу допомогу, за результатами апеляційного перегляду справи, загальна сума яких за попереднім розрахунком становить 21 000 грн. Відповідні докази понесення та сплати судових витрат на професійну правничу допомогу (договори, акти) будуть надані після підписання акт виконаних робіт, згідно умов укладеної угоди про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, враховуючи те, що приймаючи постанову від 23.06.2021 р. у справі № 903/18/21, колегія суддів не вирішила питання розподілу судових витрат при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідно до норм ст. 129 ГПК України, що обумовлює ухвалення додаткової постанови відповідно до ст. 244 ГПК України.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Як встановлено апеляційним господарським судом, між Адвокатським бюро "Жанни Грибан" в особі керуючого - адвоката Грибан Жанни Володимирівни та ТзОВ "Шинака-Україна" укладено договір про надання правової допомоги від 13.01.2021 року № 13-01/2021.
Відповідно до п. 3.1.1 договору розрахунок вартості наданих послуг здійснюється з врахуванням, що вартість однієї години затраченого часу адвоката становить 35 % від мінімальної заробітної плати.
Оскільки мінімальна заробітна плата, на момент підписання вищезазначеного договору становить 6000 грн, що вбачається з ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", тому вартість однієї години затраченого часу адвоката становить 2 100 грн.

До заяви про стягнення судових витрат представником відповідача надано рахунок на оплату № 2 від 29.06.2021 р. на суму 16 800 грн. 

Згідно акту наданих послуг від 25.06.2021 року укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги № 13-01/2021 від 13.01.2021 року, ТзОВ "Шинака-Україна" отримала від АБ "Жанни Грибан" послуги у галузі права, зокрема у справі № 903/18/21 за позовом Волинської митниці ДФС до ТзОВ "Шинака-Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Західний офіс Держаудатслужби, про стягнення 207 091, 33 грн за завищення вартості виконаних робіт за договором підряду № 740 від 18.09.2019 року, на суму 16 800 грн.
Зокрема в акті вказано найменування послуг: аналіз апеляційної скарги 1 год. - 2 100 грн; аналіз судової практики у побідних справах 1 год. - 2100 грн; проведення зустрічі між АБ "Жанни Грибан" та  ТзОВ "Шинака-Україна" з метою формування правової позиції відповідача у справі № 903/18/21 1 год. - 2100 грн; підготовка до судового засідання, участь у судовому засіданні 2 год. - 4200 грн.  

Отже, колегія суддів вважає, що витрати відповідача на правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції доведені належним чином у відповідності до вимог ГПК України.

З огляду на викладене, враховуючи доцільність понесених відповідачем витрат, з урахуванням складності цієї справи та обсягу наданої послуги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 16 800 грн витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення додаткової винагороди у розмірі 3 % у випадку позитивного для клієнта вирішення справи судом (згідно судового рішення, яке набрало законної сили), колегія суддів зазначає наступне.
12.05.2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у справі № 904/4507/18 щодо можливості віднесення до судових витрат додаткової винагороди, передбаченої договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи. 
Так, в своїй постанові Велика Палата Верховного суду зазначила, що поняття "гонорар успіху" не містить чіткого врегулювання та навів судову практику як приклад неоднозначного вирішення зазначеного питання судами касаційної інстанції щодо стягнення сум, передбачених договором, та щодо визнання недійсними умов договору про надання правничої допомоги у залежності від результатів розгляду справи.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Колегія суддів апеляційного суду відзначає, що у даній справі підставою для звернення із заявою щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 126, 129, 244 ГПК України, і вимога відповідача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 3.4. договору про надання правової допомоги № 13-01/2021 від 13.01.2021 року, сторони погодили, що у випадку позитивного для клієнта вирішення справи судом (згідно судового рішення, яке набрало законної сили) адвокату сплачується додаткова винагорода у розмірі 3% від ціни позову після постановлення рішення про її стягнення.
Тобто розмір додаткової винагороди, в даному випадку, становить  6 212, 74 грн (3 % від 207 091, 33 грн (ціна позову) = 6 212,74 грн). 

Отже, беручи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 щодо можливості віднесення до судових витрат додаткової винагороди, передбаченої договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 6 212, 74 грн судових витрат (додаткової винагороди).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає заяву відповідача про стягнення судових витрат в розмірі 23 012, 74 грн обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, суд вказує, що за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19).

Колегія суддів зазначає, що позивачем  заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката . В той же  час доказів щодо неспівмірності витрат адвоката позивачем до суду не подано. Доводи позивача про те, що представництво інтересів ТОВ «Шинака-Україна» у справі №903/18/21 адвокат Грибан Ж.В. здійснювала також безпосередньо в господарському суді Волинської області, вказаним представником готувався відзив на позовну заяву митниці та забезпечено представництво інтересів відповідача під час судового розгляду в суді першої інстанції, що свідчить про обізнаність адвоката як із судовою практикою у подібних правовідносинах так і відсутністю необхідності проведення зустрічі між АБ «Жанни Грибан» та ТзОВ «Шинака Україна» з метою формування правової позиції ТОВ «Шинака-Україна» у справі №903/18/21, колегія суддів вважає безпідставними ,оскільки в суді першої інстанції   відповідачем не заявлялось клопотання  про стягнення   витрат на правову допомогу. 

       Також, апеляційний суд не погоджується з доводами  позивача про безпідставність стягнення  додаткової винагороди у розмірі 6212,74 грн. в зв"язку  з відсутністю  документів, які б засвідчували факт її виплати адвокату.
Суд констатує при цьому, що Об`єднана Палата Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року зробила наступний правовий висновок, що: «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».
Таким чином, достатньо підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката.

Зважаючи на те, що представником Відповідача доведено обставини надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а також те, що апеляційним господарським судом відмовлено у  задоволенні апеляційної скаргу позивача , судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 23012,74 грн.  підлягають покладенню на Позивача.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинака-Україна" про стягнення судових витрат у справі № 903/18/21 - задоволити.

2. Стягнути з Волинської митниці ДФС (44350, Волинська обл., Любомльський р-н., с. Римачі, вул. Призалізнична, 13, код ЄДРПОУ 39472698) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинака-Україна" (45603, Волинська обл., Луцький р-н., с. Струмівка, вул. Рівненська, 4) 23 012, 74 грн судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

3. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений  05 серпня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.