ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 357/4010/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кошель Б.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  06 вересня 2021 року                                                                                           м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Єгорова Н.М.,
                                                  Парінов А.Б., 

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови, -

У С Т А Н О В И В :

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України, в якому просив скасувати постанову серії ЕАН №3594266 від 24.12.2020 року.
          Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
          Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі. 
          Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, зокрема не встановив, що посадовими особами відповідача порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.
          Апелянт зазначає, що доказів порушення позивачем вимог ПДР України немає, а відповідно скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП є недоведеним, тому притягнення останнього до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим, внаслідок чого, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як протиправна.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 вересня 2021 року.
          До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
          У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.
          З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет  законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за адміністративне порушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, за порушення ПДР, а саме:  24.12.2020 року о 14:03 год. керуючи транспортним засобом RENAULT LOGAN, номерний знак НОМЕР_1 за адресою: вул. Н-10, 117 км, м. Марківці, рухався зі швидкістю 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху ТЗ в населеному пункті на 25 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР, при перевірці документів на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія, про що відповідачем складено оскаржувану постанову серії ЕАН №3594266.
          Позивач вказує на неправомірність дій поліцейського посилаючись на те, що він мав право не пред`являти посвідчення на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського, оскільки останній йому не довів, що зупинка його транспортного засобу була пов`язана з порушенням правил дорожнього руху.
          Не погоджуючись з прийнятими суб`єктом владних повноважень рішеннями про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскільки позивач будь-яких правил дорожнього руху не порушував і не був учасником дорожньо-транспортної пригоди, то, в даному випадку, поліцейський не мав права вимагати у нього пред`явлення посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб. Тому просив суд скасувати постанову інспектора батальйону 1 роти 1 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Шкрібляк Б.І. серії ЕАН №3594266 від 24.12.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП.
          Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку щодо доведеності відповідачем правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.12.2020 серії ЕАН №3594266 .
          Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам колегія суддів апеляційної інстанції  зважає на таке.
          Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993, Законом України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 .
          За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
          Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
          Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
          Статтею 16 цього Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
          За п. 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
          В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
          Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
          У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст. 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
          В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
          Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
          За приписами п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.  2.1 ПДР України.
          Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
          Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
          Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з відеозапису здійсненого реєстратором, закріпленим на форменому одязі патрульного, останній на запитання водія роз`яснив на підставі чого здійснено зупинення транспортного засобу та запропонував водію переглянути докази вчинення ним адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим  просив надати посвідчення водія для складення відповідної постанови. Також,  відповідачем були роз`яснені позивачу його права відповідно положень ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
          В свою чергу, позивач законні вимоги патрульного не виконував.
          Статтею 245 КУпАП зазначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
          Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
          Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
          Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
          Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, №1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
          Виключений перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.1 якої такою підставою є порушення водієм Правил дорожнього руху.
          Частиною 3 наведеної статті встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
          З матеріалів відеозапису реєстратора, закріпленого на форменому одязі патрульного, убачається, що відповідачем було роз`яснено позивачу, на якій підставі його транспортний засіб зупинено на вимогу старшого лейтенанта поліції.
          В даному випадку колегія суддів вважає за необхідне взяти даний доказ до уваги, оскільки зазначений відеозапис в повному обсязі, в логічній послідовності та хронологічному порядку підтверджує факт не надання позивачем посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії на законну вимогу поліцейського, а тому він є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.73-74 КАС України.
          Наведені обставини зазначені у п. 6 постанови від 24.12.2020 серії ЕАН №3594266, а саме: що позивач, керуючи транспортним засобом «RENAULT LOGAN» номерний знак НОМЕР_1 , рухався за адресою: вул. Н-10,117 км, м. Марківці, зі швидкістю 75 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 25 км/год.
          Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
          Перевищення позивачем встановленого обмеження швидкості  руху  підтверджується фотофіксацією яка проводились приладом ТгuСАМ ТС000680, м. межах населеного пункту с. Макарівка.
          Відтак маючи законні підстави, відповідно до ст.ст. 31, 32, 35 ЗУ України «Про Національну поліцію» відповідач зупинив ТЗ під керуванням позивача та надав законну вимогу перевірки документів.
          Однак, позивач не пред`явив поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
          Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону № 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
          Отже, відповідач, переконавшись в достатності підстав для зупинення транспортного засобу позивача, внаслідок виявлення порушення останнім правил дорожнього руху, вимагаючи пред`явити документи, передбачені пунктом 12.4 ПДР, діяв у відповідності до покладених на нього повноважень та норм чинного законодавства.
          Колегія суддів підкреслює, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
          Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.
          Колегія суддів звертає увагу, що позивача було притягнуто до відповідальності виключно за ч.1 ст.126 КУпАП у зв`язку з порушенням останнім п.12.4 ПДР, що виявилось у не пред`явленні позивачем посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії на вимогу працівника поліції, а тому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на невідповідність засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгuСАМ» вимогам нормативно-правових актів та інші обґрунтування щодо відсутності порушення ним п. 12.4 ПДР України та ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять п`ять кілометрів на годину, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
          Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
          З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.12.2020 серії ЕАН № 3594266 складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП. 
          Таким чином, приймаючи спірну постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.
          Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
          Керуючись ст. ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2021 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                Н.М. Єгорова

                                                                                          А.Б.Парінов

          (повний текст постанови складено 06.09.2021р.)