ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/356/21  Номер провадження 22-ц/814/1994/21	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В. 
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2021 року у складі судді Городівського О. А.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , 
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_2  звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала що з 24.05.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.07.2018, що набрало законної сили 06.08.2018.
Від вказаного шлюбу мають дочку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра на даний час навчається у Полтавському університеті економіки та торгівлі. 
Зазначала, що наразі всі витрати, пов`язані з навчанням дочки вона несе самостійно. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча має для цього можливість.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , на період її навчання в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу).
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 24 лютого 2021 року на період навчання до 30 червня 2022 року.
В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано встановленим законом обов`язком батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу, що підтверджено належними і достовірними доказами, які вказують, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на навчання дочки. При визначені розміру аліментів судом враховано обов`язок обох батьків надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, а також критерії розумності та справедливості.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом доказів у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вимога про стягнення аліментів на навчання має бути заявлена у твердій грошовій сумі, а не в частці від його доходу. Оскільки він не ніде працює, не має будь-яких офіційних чи неофіційних доходів, не має грошових чи майнових вкладів у фінансових та банківських установах, нерухомості, авто- та мототранспорту, відтак фінансової можливості надавати матеріальну допомогу на навчання дочки не має, хоча особисто допомагає їй, а вона ставиться до батька з любов`ю та повагою, про що особисто повідомила при розгляді справи.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України). 
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.03.2003 Відділом РАЦС Миргородського МУЮ Полтавської області (а.с. 6).
Згідно судового наказу, виданого 04.09.2018 Миргородським районним судом Полтавської області, з ОСОБА_1 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.08.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
З 15 вересня 2020 року повнолітня дочка сторін навчається на контрактній основі у Навчально-науковому інституті бізнесу та сучасних технологій Вищого навчального закладу Укооспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» за спеціальністю 073 Менеджмент освітньої програми «Менеджмент», ступеня молодшого бакалавра, денної форми, термін закінчення навчання включно до 30.06.2022 (а.с. 12). 
У зв`язку з навчанням повнолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги з боку батьків на витрати, пов`язані з навчанням, а саме: витрати на проживання в гуртожитку - 825 грн щомісячно, витрати на оплату навчання - 13 570 грн за один навчальний рік, витрати на придбання продуктів харчування - 400-500 грн на тиждень.
Доходи матері, яка самостійно утримує дочку, не дають можливості в повному обсязі забезпечити матеріальні потреби, пов`язані з її навчанням, а відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, встановлює обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). 
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними освіти, оскільки у період навчання вони не мають самостійного заробітку та коштів для забезпечення достатнього життєвого рівня, у зв`язку з цим обов`язок по їх утриманню на період навчання, але не більше ніж до досягнення ними двадцяти трьох років, покладається на їх батьків за умови, що батьки спроможні надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.  
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. (частина третя статті 199 СК України).
При цьому визначення матеріально-правової вимоги до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, у тому числі визначення способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) відповідача належить виключно позивачеві.
Розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, встановлених статтею 182 СК України, зокрема, стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту потреби повнолітньої дочки сторін у матеріальній допомозі з боку батьків, оскільки вона продовжує навчання у вищому навчальному закладі на контрактній основі за денною формою навчання, та спроможності відповідача ОСОБА_1 надавати дочці відповідну допомогу. 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є здоровою, працездатною особою, згідно записів його трудової книжки НОМЕР_2 офіційно не працює з 09.04.1996, проте визнав у суді факт отримання нерегулярних доходів від неофіційних заробітків. Доказів наявності у відповідача інших утриманців матеріали справи не містять. За інформацією ТСЦ МВС № 5344 18 серпня 2020 року ОСОБА_1 здійснив реєстрацію автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2000 року випуску, одночасно цього ж дня автомобіль було перереєстровано ним на іншу особу. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 04.11.2013 у приватній власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нерухомості - гараж № НОМЕР_5 в обслуговуючому кооперативі «Каштан-1» за адресою: вул. Енгельса, 15а в м. Полтаві.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано врахував матеріальне становище відповідача та дійшов правильного висновку про можливість надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги повнолітній дочці ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 24 лютого 2021 року по 30 червня 2022 року.  Згідно частини другої статті 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неможливості стягнення аліментів у частці від його заробітку (доходу), оскільки він ніде не працює, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом. 
За правилами, встановленими частинами першою, другою статті 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном; якщо платник аліментів, не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, заборгованість за аліментами визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. 
Таким чином, відсутність у відповідача постійного місця роботи не впливає на присудження аліментів у частці від його заробітку (доходу), обчислення розміру яких врегульовано чинним законодавством та здійснюється згідно доказів про фактично одержані платником аліментів доходи або виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості.    
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        О. Ю. Кузнєцова

               О. В. Прядкіна