ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року	Львів	Справа № 462/2388/21 пров. № А/857/15617/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,
з участю секретаря судового засідання          Ратушної М.І.,
відповідача                                                   ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення  Залізничного районного суду м. Львова  від 20 липня 2021 року  у справі № 462/2388/21 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського - капрала поліції УПП у Львівській області 2 батальйону  1 роти Лебедя Михайла Володимировича, Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Румілова Н.М. в м. Львові Львівської області 20.07.2021 року згідно з протоколом судового засідання о 11:37 год), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до капрала поліції УПП у Львівській області 2 батальйону 1 роти Лебедя Михайла Володимировича (далі також – відповідач 1) про скасування постанови серії ЕАН № 4005028 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.
Ухвалою суду першої інстанції від 12.05.2021 року залучено як співвідповідача по справі Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції (далі – УПП).
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова  від 20 липня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Залізничного районного суду м. Львова  від 20 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що він не керував транспортним засобом, а сидів у припаркованому іншою особою автомобілі, а тому був не пристебнутим ременем безпеки та не користувався засобами зв`язку під час керування транспортним засобом, відповідно інкриміновані йому адміністративні правопорушення не вчиняв.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні відповідач 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Суду пояснив, що вчинене позивачем правопорушення було зафіксоване ним на нагрудну відеокамеру і при складанні оскаржуваної постанови відеозапис пред`явлений позивачу. Вважає, що підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
Інші учасники згідно положень частин 1 та 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до частини 3 даної правової норми не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення серії від 1 квітня 2021року ЕАН № 34005028, яка була розглянута 1.04.2021 року о 15.31 год. м. Львів, вул. Академіка Гнатюка, 4 капралом поліції УПП у Львівській області 2 батальйону 1 роти Лебедь М.В., зазначено, що 1.04.2021р. о 15.17. год. позивач керував транспортним засобом Nissan Leaf, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобом пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, а також користувався засобами зв`язку під час руху на транспортному засобі, тримаючи в руках, чим порушив пп. 2.9д, п. 2.3в Правил дорожнього руху України (далі – ПДР) та вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, накладений штраф 510 грн.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Пунктом 2.9д ПДР визначено, що водію забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання)
Пунктом 2.3в ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Відповідно до частин 1-3 статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Наявна у справі оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення таким доказом не є, оскільки постанова є саме тим рішенням відповідача, що оскаржується, в якому працівник поліції відображає своє власне бачення порушень, допущених водієм. І саме в цьому акті мають бути відображені докази, якими підтверджується факт вчинення правопорушення.
В оскаржуваній постанові наявні посилання на відеозаписи з нагрудних камер.
Суду першої інстанції і апеляційному суду відповідачі жодних доказів на підтвердження вчиненого позивачем правопорушення не надали, інформації про наявність таких доказів і неможливість надати суду з поважних причин не повідомили.
В судовому засіданні на пропозицію суду надати докази вчиненого правопорушення відповідач 1 пояснив, що відеозаписи порушення мав би надати відповідач УПП, в якого вони зберігаються. Разом з тим, зазначив, що строк зберігання таких складає 2 місяці з дня запису.
Таким чином, апеляційним судом були вжиті всі необхідні і достатні дії для дотримання принципу офіційності з`ясування обставин справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення власноручний запис позивача про те, що він не розмовляв телефоном і це на думку суду свідчить про керування позивачем транспортним засобом без використання ременів безпеки.
Критично оцінюючи такі висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зауважує, що позивача притягнуто до відповідальності не за розмову телефоном під час керування транспортним засобом, а виключно за порушення правил користування ременями безпеки.
У справі немає жодних доказів даного правопорушення і оцінювати запис позивача про те, що він не розмовляв по телефону. як доказ порушення правил користування ременями безпеки, у суду немає будь-яких підстав. Тим більше, що такий запис не свідчить про визнання позивачем вини у керуванні транспортним засобом.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 КАС України).
Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78  цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Останній у справі, що розглядається, не довів правомірності свого рішення, яке оскаржує позивач.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова серії ЕАН № 4005028 від 04 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку. 
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова  від 20 липня 2021 року  у справі № 462/2388/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН № 4005028 від 04 квітня 2021 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 09.09.2021