ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2021 р.                             Справа№ 910/3761/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Попікової О.В. 
          Демидової А.М. 
 
за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від                     15.09.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ"     та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2021, повний текст якого складено 26.07.2021
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" про забезпечення позову
у справі №910/3761/21 (суддя Літвінова М.Є.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" 
до 1. Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"     
2. Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" 
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО ФІН" 
4. Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ"     
5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " Реверс Інвест" 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 
1.         приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна 
2.         приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович 
3. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Іннеса Володимирівна 
4.         приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна 
5.         приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна 
про         визнання недійсними правочинів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру № 121 по вул. Діловій, 2-Б у м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1790334780000).
Суд виходив з того, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки заявником наведені обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів, а заходи забезпечення позову нерозривно пов`язані з предметом позову та спрямовані на запобігання можливим негативним наслідкам.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21 скасувати повністю та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю. 

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Крім того, з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ", в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21 скасувати повністю та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю. 

Підставами для скасування ухвали у справі скаржники зазначають неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема ст. 136, 137, 139, 140 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021, апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова  С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21. Поновлено Публічному акціонерному товариству "Акціонерний банк "Укргазбанк" пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.021 у справі №910/3761/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ"  та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21 в одне апеляційне провадження. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ"  та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" до розгляду на 15.09.2021 о 12:20 год.  Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 08.09.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 08.09.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою. 

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Євсікова О.О. та Алданової С.О., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3761/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ"      та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Демидова А.М. Розгляд справи постановлено  здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 15.09.2021 о 12:20 год. 

Явка представників сторін.
В судове засідання від 15.09.2021 з`явилися представник позивача, відповідача-2, відповідача-3, відповідача-4. 

          Інші учасники справи до судового засідання не з`явились. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст.    120, 242 ГПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції надсилалась на юридичні адреси сторін та адреси вказані у апеляційній скарзі, які відповідають адресі вказаній у ЄДРПОУ, поштові повідомлення було повернуто на адресу суду з відміткою пошти "адресат вибув", "адресат відсутній за вказаною адресою".
Частиною четвертою статті 89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.      
                                                                                   
За приписами частини першої статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Суд зазначає, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. При цьому, сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.05.2018 у справі                         № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом вчинено всі належні дії щодо повідомлення учасників справи, учасники справи вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 15.09.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами справи.

          Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.1    ст. 271 ГПК України    апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1  ст. 74 ГПК України   визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, заяві про приєднання та у поясненнях, заслухавши думку присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала - скасуванню, з наступних підстав. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
  Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" (далі - відповідач -1), Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - відповідач -2), Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО ФІН" (далі - відповідач -3), Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ" (далі - відповідач -4) про:
- визнання недійсним Іпотечного договору, посвідченого 27.06.2008 Голубничою І В., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за № 1980 (з урахуванням Договорів про внесення змін до іпотечного договору                № 3021 від 22.09.2008 (дублікат),        № 3054 від 25.09.2008, № 3620 від 28.11.2008, № 1498 від 16.06.2011, № 2661 від 29.07.2012, № 1943 від 23.08.2012) в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру № 121 по вул. Діловій, 2Б у м. Києві;
- визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 20.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Осипенко Д. О. та реєстрованого в реєстрі № 873 в частині майнових прав на квартиру № 121 по вул. Діловій, 2Б у м. Києві;
- визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири 29.09.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 495, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тверською І. В. щодо квартири № 121 по вул. Діловій, 2Б у м. Києві;
- визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 30.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., який зареєстрований в реєстрі № 2098 в частині майнових прав на квартиру № 121 по вул. Діловій        2 б у м. Києві;
- визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави від 19.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., який зареєстровано в реєстрі № 3060 в частині майнових прав на квартиру № 121 по вул. Діловій                2 Б у м. Києві.
       Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за привалами загального позовного провадження.
Розгляд справи неодноразово відкладався. 
25.06.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, в якій представник позивача просить суд змінити предмет позову, а саме додати дві вимоги про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 30.04.2019, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., який зареєстрований в реєстрі № 2098 в частині майнових прав на квартиру № 121 по вул. Діловій        2 б у м. Києві та визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави від 19.06.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., який зареєстровано в реєстрі № 3060 в частині майнових прав на квартиру № 121 по вул. Діловій 2 Б у м. Києві.
Судом у підготовчому засіданні 12.07.2021 розглянуто заяву позивача про зміну предмету позову та вирішено прийняти її до розгляду, спір вирішується з її урахуванням.
22.07.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд: накласти арешт на квартиру № 121 по вул. Діловій,             2-Б у м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1790334780000).
Вказана заява обґрунтована тим, що право іпотеки щодо спірних квартир вже неодноразово було відступлено відповідачами, в подальшому було укладено договір купівлі-продажу квартири № 121, отже, є необхідність накладення арешту на спірну квартиру, задля запобігання можливої передачі квартири в наступну іпотеку чи відчуження за правочинами, що утруднить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, з огляду на таке.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та надані до неї докази колегія суддів зазначає наступне.
Суд виходить з того, що забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення. Згідно з положеннями статей  136,  137 Господарського процесуального кодексу України    забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або    здійснюється ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав / інтересів позивача.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.
При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. 
Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. 
Відповідно до ч. 4  ст. 137 ГПК України  заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Нормами статті 140 Господарського процесуального кодексу України     передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018,            № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019).

Оскільки у цьому випадку заявник звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
У цьому висновку суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №         910/1040/18, постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №        902/1051/19.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у     ст. 14 ГПК України     та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього       Кодексу,     в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи     або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені    статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.
Так, згідно зі  статтями       73,       74,       77,       78  ГПК  України       кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України,   достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі №904/4511/19.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008)  Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Проте, взявши до уваги доводи заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" про порушення його права, яке підлягає захисту, суд першої інстанції, обмежившись застереженням про те, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні об`єкти нерухомості, може у подальшому ускладнити виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки позивачу треба буде звертатися з новими вимогами, не навів належного правового обґрунтування наявності підстав для накладення арешту на спірне майно.
За висновками апеляційного суду, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та особливості застосування заходів забезпечення позову, заявником не подано жодного доказу та не зазначено достатніх підстав із посиланням на відповідні докази, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення майбутнього позову у вигляді накладення арешту на майно, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, у разі набрання рішенням законної сили.
Не є належним свідченням невиконання в майбутньому судового рішення самі лише посилання позивача на імовірну передачу квартири в наступну іпотеку чи відчуження за правочинами, що утруднить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях без надання доказів. 
В той же час, як вже зазначалось, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачами дій, а також не наведено суду жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції не дотримався принципу збалансованості інтересів усіх учасників справи, не надавши оцінку співмірності наслідків, які можуть настати через вжиття заходів забезпечення позову, із наслідками невжиття таких заходів.

З цього приводу, суд вважає необхідним зазначити, що предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсними договорів, тобто вимоги немайнового характеру, отже рішення у справі не підлягає примусовому виконанню. В той же час, вимоги про здійснення реституції у зв`язку із визнанням угод недійсними, вимог щодо повернення спірного майна позивачем не заявлено. Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення у вигляді накладення арешту на майно не в повній мірі співвідноситься із заявленими позивачем вимогами.

Позивач не навів обґрунтування яким чином орбаний ним спосіб забезпечення позову, а саме арешт на спірне майно, відновить його права у разі задоволення позову. 

Відтак, ні позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, ні місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі, не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову. 

З огляду на викладене, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають вимогам щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів учасників, доведеності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття заявлених заходів, отже висновки про наявність обґрунтованих підстав для вжиття таких заходів передчасні.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі. На підставі викладеного заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про забезпечення позову місцевим господарським судом допущено порушення вимог процесуального закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/3761/21 та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.  Таким чином, апеляційні скарги підлягають задоволенню.

         Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1 . Апеляційні скарги задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва    від 26.07.2021 у справі №910/3761/21 скасувати. 
У задоволенні заяви про забезпечення позову  відмовити. 

           3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант"  (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького/І.Франка, 31/27; ідентифікаційний код 33446809) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТПАЛЬМ"     (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 16; ідентифікаційний код 42030080) 2    270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант"  (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького/І.Франка, 31/27; ідентифікаційний код 33446809) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) 2    270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови суду складено та підписано - 21.09.2021. 

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.В. Попікова

                                                                                А.М. Демидова