КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
19 липня 2021року
 
м. Київ
 
справа №761/19623/21
 
провадження № 33/824/3363/2021
 
Київський апеляційний суд у складі судді Кравець В.А.
 
за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , а також потерпілої особи внаслідок ДТП ОСОБА_2 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
 
на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у складі судді Осаулова А.А.,
 
якою провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,  -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 травня 2021 року серії ААБ №219630, 11 травня 2021 року о 10 год. 30 хв. в м. Києві по                                   вул. Дорогожицька, 11/8 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 24 червня 2021 року, тобто у межах строку на апеляційне оскарження, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою   ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, без належного аналізу обставин справи.
Зазначає, що по даній справі їй, як потерпілій особі, не надходили жодні виклики у судове засідання ані судовою повісткою, ані смс-повідомленням, ані шляхом телефонного дзвінка, чим було грубо порушено вимоги чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Вказує, що зі схеми ДТП вбачається, що положення транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , не відповідає поняттю «відповідне крайнє положення на проїзній частині», а ДТП відбулась не на перехресті, а на ділянці дороги між перехрестями. Отже, на думку апелянта, у розумінні ПДР України маневр водія автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , має назву «перестроювання» і регламентований п. 10.1 та 10.3 ПДР України.
Посилається на те, що водій автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , прагнув зайняти крайнє праве положення на проїзній частині для повороту праворуч, але маневруючи у сусідню праву смугу руху, не надав дорогу керованому ОСОБА_2 транспортному засобу.
Зауважує, що увімкнення покажчика повороту не позбавляє водія обов`язків, установлених п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України, та не надає переваги в русі.
Уважає, що суд першої інстанції, аналізуючи характер пошкоджень транспортних засобів, дійшов хибного висновку про порушення ОСОБА_2 п.п. 12.1 та 13.1 ПДР України, оскільки в момент ДТП обидва транспортні засоби хоча і знаходились у попутному напрямку, в момент зіткнення автомобіль «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , стояв, а «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався.
Зазначає, що безпосередньо перед зіткненням обидва транспортні засоби знаходились на рівній ділянці однієї й тієї ж дороги у сусідніх смугах, відповідно надати дорогу повинен був той водій, який здійснював перестроювання.
На підставі викладеного, вважає, що кваліфікація правопорушення, сформульована інспектором поліції у протоколі, є вірною, а висновки суду першої інстанції є такими, що суперечать нормам матеріального права.
ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
В оскаржуваній постанові суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР України, які б утворювали склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки його дії не перебувають у причинному зв`язку з вказаною ДТП.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення від 11 травня 2021 року серії ААБ №219630 вбачається, що 11 травня 2021 року о 10 год. 30 хв. в м. Києві по                                   вул. Дорогожицька, 11/8 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначав, що він, пересвідчившись в безпечності маневру, виконував поворот праворуч, попередньо подавши сигнал покажчиком повороту до початку маневру. Вказана позиція ОСОБА_1 викладена також у письмових поясненнях останнього, наданих після ДТП.
ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях, наданих після ДТП, зазначила, що стояла у крайній правій полосі, очікуючи поворот праворуч у сторону вул. О. Теліги. Після зеленого сигналу світлофора, коли автомобілі, що стояли попереду транспортного засобу «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , почали рухатись, водій автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , почав перестроюватись з лівої смуги у праву перед автомобілем ОСОБА_2 , зачепивши при цьому своїм заднім бампером ліве переднє крило автомобіля «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Даних про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції матеріали справи не містять. 
Окрім того, на підтвердження своїх доводів апелянт долучив також до матеріалів справи фотографії з місця ДТП.
Вказані фотографії є належним та допустимим доказом у справі з огляду на те, що мають безпосереднє відношення до вказаної ДТП та не могли бути подані потерпілою особою в суді першої інстанції з огляду на її неповідомлення судом про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території (п. 1.10 ПДР України).
Згідно схеми ДТП на наданих апелянтом фотографій, обидва транспортні засоби у момент ДТП знаходилися між перехрестями, тобто у розумінні ПДР України дорожньо-транспортна пригода сталася за межами перехресть, а отже безпосередньо перед зіткненням автомобілі «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , знаходились на рівнозначній ділянці однієї і тієї ж самої дороги у сусідніх смугах. 
Вказані обставини свідчать про те, що оскільки транспортний засіб «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 був розташований у крайній правій смузі з метою здійснення повороту праворуч, а водій автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перестроювався з лівого ряду у праву смугу, саме ОСОБА_1 мав пересвідчитись у безпечності та надати дорогу транспортному засобу «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , що знаходився у тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вищевказані норми ПДР України та обставини справи свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 10.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 11 травня 2021 року серії ААБ №219630, схемою дорожньо-транспортної пригоди до протоколу, письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, що вказує на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Таким чином, наведеними вище доказами спростовується висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять фактичних даних, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП
При прийнятті постанови, суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи в їх сукупності, не повідомив потерпілу особу ОСОБА_2 про судове засідання, внаслідок чого прийняв незаконне та необґрунтоване судове рішення.
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, внаслідок чого висновок про відсутність порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України не відповідає фактичним обставинам справи.
Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Частиною другою статті 38 КУпАП передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.
З урахуванням того, що з моменту вчинення адміністративного правопорушення, яке мало місце 11 травня 2021 року, строк, передбачений частиною другою статті 38 КУпАП, не закінчився, суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року - скасуванню з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосування до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, а також стягнення на користь держави судового збору у розмірі 454 грн.
Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн на користь держави.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
  Суддя                                                                                 В.А. Кравець