П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1464/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Заброцька Л.О. 
          Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
15 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Капустинського М.М. 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,
представниці позивача: Буяновської С.А.,
представника відповідача: Супруна М.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  13 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про  відшкодування завданої шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2020 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача завданої шкоди в сумі 51887,31 грн.
Рішенням  Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в сумі 51887,31 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач не дотримав вимоги законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин в частині проведення службового розслідування  ДТП, з`ясування його причин та стягнення заподіяної шкоди. Крім того, апелянт стверджує, що підстави для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності відсутні.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні  підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 16.10.2014 року по 13.10.2017 року на посаді старшого водія 2 відділення 1 автомобільного взводу 2 автомобільної роти автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.9).
04.11.2015 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, який належить Військовій частині НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження іншого транспортного засобу.
Відповідно до постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року в справі №134/1897/15-п, встановлено, що 04.11.2015 року о 13 год. на а/д Т0223 Крижопіль-Вапнярка, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗІЛ ММЗ-4502, д/н НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження автомобіля Фольксваген Пассат, д/н НОМЕР_3 . У зв`язку з чим ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн.
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" сплатило потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 50125,31 грн. та звернулось з позовом до суду про стягнення коштів в сумі 50125,31 гри. з військової частини НОМЕР_1 , оскільки відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.03.2019 року у справі №902/717/18 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 50125,31 грн. задоволено повністю; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1  на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 50125,31 грн. - страхового відшкодування та 1762,00 грн. - відшкодування витрат зі сплати судового збору.
На підставі судового наказу від 03.04.2019 по справі №902/717/18, виданого Господарським судом Вінницької області про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства  "Страхова компанія "АХА Страхування", 20.09.2019 року згідно з меморіальним ордером від 19.09.2019 №25 Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області здійснило часткове безспірне списання коштів з рахунку позивача № НОМЕР_4 у сумі 1762,00 грн та 11.11.2019 року згідно з меморіальним ордером від 08.11.2019 №29 повне безспірне списання коштів з рахунку № НОМЕР_4 у сумі 50125,31 грн.
Оскільки на день дорожньо-транспортної пригоди 04.11.2015 року водій ОСОБА_1 проходив військову службу та виконував службові обов`язки, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом про стягнення майнової шкоди, завданої відповідачем під час проходження військової служби.
Задовольняючи позивні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , під час виконання службових обов`язків, керуючи транспортним засобом ЗІЛ ММЗ-4502 д/н НОМЕР_2 , вчинив ДТП, внаслідок якої завдав третій особі матеріальну шкоду, яка відшкодована за рахунок позивача, а отже ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати військовій частині НОМЕР_1 завдану шкоду в загальному розмірі 51887,31 грн.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
До 31 жовтня 2019 року особливості притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності регулювалися Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців  за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України  від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення №243/95-ВР).
31 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160-IX в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону №160-IX пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано;
З матеріалів справи встановлено, що 04.11.2015 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, який належав Військовій частині НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження іншого транспортного засобу.
При цьому відповідач необґрунтовано зазначає про те, що днем завдання шкоди є  04.11.2015 року, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано шкоду третій особі, а не позивачу.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.03.2019 року у справі №902/717/18 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 50125,31 грн. - страхового відшкодування та 1762,00 грн. - відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Згідно з ч.5 ст.3 Закону №160-IX особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до листів Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області від 23.09.2019 №07.1-13-06/34729 (т.1 а.с.21) та від 11.11.2019 №07.1-13-06/4840 (т.1 а.с.22) Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області згідно з меморіальним ордером від 19.09.2019 здійснило часткове безспірне списання коштів з рахунку позивача  № НОМЕР_4 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" у сумі 1762,00 грн та 11.11.2019 року згідно з меморіальним ордером від 08.11.2019 №29 - в сумі 50125,31 грн.
Таким чином, Військовій частині НОМЕР_1 завдано збитків тільки після безспірного списання коштів на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", тобто днем завдання шкоди позивачу є 11.11.2019.
На момент завдання шкоди діяв Закон №160-IX, а Положення №243/95-ВР втратило чинність, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону №160-IX.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача  завданої шкоди в сумі 51887,31 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2017 №233 (т.1 а.с.8) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 16.10.2017.
Ч.4 ст.3 Закону №160-IX передбачено, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Таким чином, з урахуванням положень ч.4 ст.3 Закону №160-IX факт звільнення відповідача з військової служби не є підставою для його звільнення від матеріальної відповідальності за шкоду, завдану  Військовій частині НОМЕР_1 . При цьому, зважаючи на вказані вище положення законодавства, стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 здійснюється в судовому порядку.
Згідно з ч.2 ст.3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Ч.6 ст.8 Закону №160-IX передбачено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Згідно з ч.7 ст.8 Закону №160-IX, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року в справі №134/1897/15-п ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗІЛ ММЗ-4502, д/н НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження автомобіля Фольксваген Пассат, д/н НОМЕР_3 . 
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.03.2019 року у справі №902/717/18 визначено суму, яка підлягає відшкодуванню Військовою частиною НОМЕР_1 : 50125,31 грн - страхового відшкодування та 1762,00 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Таким чином, вказаними вище судовими рішеннями встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винна особа, тому з урахуванням ч.4 ст.8 Закону №160-IX позивач мав право не призначати службове розслідування.
З матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11 листопада 2019 року №404 (т.1 а.с.124) проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин, що сприяли нанесенню збитків військовій частині та встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення.
За наслідками службового розслідування складено акт (т.1 а.с.162-167), згідно з яким на підставі постанови Крижопільського районного суду Вінницької області  від 01 грудня 2015 у справі №134/1897/15-п та рішення Господарського суду Вінницької області від 06 березня 2019 року у справі №902/717/18  встановлено, що матеріальну шкоду завдано ОСОБА_2 , який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , тому у позивача виник обов`язок матеріальної відповідальності за шкоду, завдану ОСОБА_3 .
Таким чином, позивач дотримав вимоги ч.ч.2-3 ст.8 Закону №160-IX щодо порядку і строків призначення та проведення розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2019 року №404 (т.1 а.с.127)  за наслідками службового розслідування вирішено, зокрема, організувати позовну роботу щодо підготовки та направлення регресної позовної заяви до громадянина ОСОБА_1 до відповідного суду.
При цьому окремий наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності відповідно до ч.7 ст.8 Закону №160-IX позивачем не приймався.
Однак, вказана обставина не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за завдану шкоду.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності, колегія суддів виходить з наступного.
Розділом II Закону №160-IX визначено види матеріальної відповідальності військовослужбовців.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону №160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Таким чином, залежно від форми вини та наявності або відсутності підстав, передбачених ч.1 ст.6 Закону №160-IX, військовослужбовець несе повну або обмежену матеріальну відповідальність.
Докази наявності обставин, передбачених п.2-4 ч.1 ст.6 Закону №160-IX? в матеріалах справи відсутні.
В судовому засіданні від 15.09.2021 представниця позивача зазначила про те, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності є письмове зобов`язання відповідача про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Оцінюючи доводи позивача в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.
Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Отже, пояснення сторін не є доказами в розумінні КАС України.
Згідно з матеріалами справи ані в позовній заяві, ані в інших процесуальних документах позивач, ані в актах службового розслідування не зазначено про те, що ОСОБА_1 підписав письмове зобов`язання відповідача про взяття на себе повної матеріальної відповідальності. Відповідні доводи не заявлялися позивачем в обґрунтування позовних вимог. Копія письмового зобов`язання ОСОБА_1 відсутня в матеріалах справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону №160-IX стосується забезпечення цілісності майна та інших цінностей військової частини, переданих військовослужбовцю для зберігання або для інших цілей.
Водночас, в межах спірних правовідносин встановлено, що ОСОБА_1 завдав шкоду майну третьої особи, а не майну позивача. Збитки військовій частині завдані внаслідок відшкодування шкоди, завданої третій особі, за рахунок позивача.
З урахуванням вищенаведеного п.5 ч.1 ст.6 Закону №160-IX не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Отже, з урахуванням встановлених у справі обставин та положень ч.1 ст.6 Закону №160-IX ОСОБА_1 може бути притягнуто до повної матеріальної відповідальності у разі підтвердження його умисних протиправних дій.
Відповідно до постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року в справі №134/1897/15-п (т.2 а.с.40) ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження автомобіля Фольксваген Пассат, д/н НОМЕР_3 . Свою вину ОСОБА_1 визнав. У зв`язку з цим відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за  ст. 124 КУпАП.
Згідно з актами службового розслідування від 06.09.2019 та від 14.11.2019 (т.1 а.с.156-167) встановлено, що скоєння ДТП ОСОБА_4 від командування Військової частини НОМЕР_1 приховав. Видимих пошкоджень автомобіль "ЗІЛ", н/з " НОМЕР_2 ", не мав.
Водночас, ані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ані під час службових розслідувань не встановлено форму вини ОСОБА_1 , а саме: порушення правил дорожнього руху та пошкодження автомобіля внаслідок умисних дій чи з необережності.
Зважаючи на вищенаведене, оскільки позивач не надав доказів про те, що шкода Військовій частині НОМЕР_1 завдана внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності відсутні.
Разом з тим, оскільки матеріалами справи підтверджується шкода, завдана Військовій частині НОМЕР_1 , протиправна поведінка ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання службових обов`язків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності відповідно до ст.5 Закону №160-IX.
Згідно з ч.3 ст.5 Закону №160-IX розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Оскільки наказ про притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності не приймався, а розмір шкоди визначено рішенням суду, колегія суддів дійшла висновку про те, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності слід визначати на день визначення розміру завданої шкоди рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.03.2019 року у справі №902/717/18.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом  з 1 січня 2019 року становить 1921 гривня.
Таким чином, з урахуванням ч.1 ст.5 Закону №160-IX ОСОБА_1 несе матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, тобто не більше 28815 грн (1921 грн х 15).
Отже, встановлені та перевірені обставини справи свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.
Водночас, висновки суду першої інстанції щодо притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди скасувати.
Позов Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в сумі 28815 грн (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень).
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених  ч.4 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Постанова суду складена в повному обсязі  27 вересня 2021 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Капустинський М.М.