СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р.                                                                        Справа № 922/443/21  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І. , суддя  Хачатрян В.С. 
за участю секретаря судового засідання Пархоменко О.В.
представники сторін в судове засідання не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" (вх.№1792Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 17.05.2021 (суддя Н.С.Добреля, повний текст рішення складено 24.05.2021) у справі №922/443/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна", м. Київ, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп",  м. Харків 
про стягнення 2645341,90 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 07/2018 від 08.10.2018 року в розмірі 2645341,90 грн., з яких основна заборгованість 2500000,00 грн., 22500,00 грн. інфляційні втрати, 14589,04 грн. 3% річних, 58252,86 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.
Рішенням господарського суду Харківської області від 17.05.2021 у справі №922/443/21 (суддя Н.С.Добреля) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна" 2500000,00 грн. основного боргу, 22500,00 грн. інфляційних втрат, 14589,04 грн. 3% річних, 58252,86 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу та 39680,13 грн. судового збору. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.05.2021 у справі №922/443/21 повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Просить розподілити судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що договір купівлі-продажу, частина видаткових накладних не підписана директором ТОВ "Агро Маркет Груп" Дмитришиним Д.А. та Гамагіним О.Г угода про реструктуризацію, у зв`язку з чим підстави для стягнення з останнього заборгованості є безпідставними
Крім того, апелянт звернувся із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому просить суд витребувати оригінали документів на підставі яких було подано позовну заяву ТОВ “НУСІД УКРАЇНА” до ТОВ “АМГ” про стягнення 2 645 341,90 грн., а саме:
- договору купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 з додатками №№ 1-19; 
- видаткової накладної №26 від 27.02.2019 на суму 156 871,68 грн.;
- видаткової накладної №32 від 06.03.2019 на суму 8 825 070,77 грн.;
- видаткової накладної №155 від 31.05.2019 на суму 1 057 744,82 грн.;
- угоди від 29.07.2020 про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу.
Просить призначити у справі №922/443/21 судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити такі питання:
1) чи підписи від імені ОСОБА_1 виконано Дмитришиним Дмитром Андрійовичем чи іншою особою на документах, сторонами яких зазначено позивача та відповідача, а саме:
- договору купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 з додатками №№ 1-19; 
- видаткової накладної №26 від 27.02.2019 на суму 156 871,68 грн.;
- видаткової накладної №32 від 06.03.2019 на суму 8 825 070,77 грн.;
- видаткової накладної №155 від 31.05.2019 на суму 1 057 744,82 грн.;
2) чи підписи від імені ОСОБА_2 виконано Гамагіним Олександром Григоровичем чи іншою особою на угоді від 29.07.2020 про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018?
Проведення судової почеркознавчої експертизи просить доручити НАЦІОНАЛЬНОМУ НАУКОВОМУ ЦЕНТРУ “ІНСТИТУТ СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М.С. БОКАРІУСА” МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 для розгляду справи №922/443/21 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 у справі №922/443/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" на рішення господарського суду Харківської області від 17.05.2021 у справі №922/443/21 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" подало клопотання про усунення недоліків (вх.№7471 від 30.06.2021) в якому просить долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення від 29.06.2021 №6838373 на суму 59520,19 грн. та оригінал платіжного доручення від 30.06.2021 №6838374 на суму 0,01 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" на рішення Харківської області від 17.05.2021 у справі №922/443/21 та призначено її до розгляду на 02.08.2021 на 12:00 год..
26.07.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8541), в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з`явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№8791 від 02.08.2021), мотивуючи його відпусткою адвоката, який приймає участь в судових засіданнях та погіршенням стану здоров`я іншого адвоката.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне: 
В силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Згідно ухвали суду від 05.07.2021 явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а відповідачем у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких їх участь слід вважати обов`язковою.
Колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, зокрема позивач скористався своїм правом на подання відзиву. Відповідач є апелянтом по справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, з яких він не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції. Позиція позивача чітко і зрозуміло викладена у відзиві на апеляційну скаргу. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України. 
Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Матеріали справи свідчать, що скаржник обізнаний про призначену дату судового засідання завчасно і він не був позбавлений можливості вчинити дії направлені на організацію представництва інтересів у суді.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів вважає клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи необґрунтованим, що виключає можливість його задоволення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем взагалі не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених в клопотанні.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю сторін.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування оригіналів документів на підставі яких було подано позовну заяву ТОВ “НУСІД УКРАЇНА” до ТОВ “АМГ”, судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Крім того, судова колегія приймає до уваги, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, справа повинна бути розглянута в розумні строки, критеріями чого є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Антоненков та інші проти України", заява №14183/02, §41).
В даному випадку, в обґрунтування поданого клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, відповідач посилається на необхідність дослідження підписів на видаткових накладних, договору купівлі-продажу та встановити чи виконані на вказаних документах підписи від імені ОСОБА_1 саме ОСОБА_1 чи іншою особою. Крім того останній зазначає про те, що необхідно дослідити угоду про реструктуризацію та встановити чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 саме ОСОБА_2 чи іншою особою
Проте в даному випадку, відповідачем не доведено необхідності призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.
Крім того, як вже зазначалось місцевим судом при розгляді аналогічного клопотання, та з чим погоджується колегія суддів, твердження відповідача щодо не підписання директором ОСОБА_1 спірних видаткових накладних, договору купівлі-продажу та ОСОБА_2 угоди про реструктуризацію є лише припущеннями представника відповідача, оскільки останнім не надано жодного доказу на підтвердження зазначених фактів, а саме доказів втрати печатки підприємства, заяви свідка самого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо не підписання зазначених документів. Посилання відповідача на те, що відбулася зміна керівництва також не підтверджує той факт, що видаткові накладні, договір купівлі-продажу та угода про реструктуризацію не підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Спірний договір купівлі-продажу було укладено у 2018 році та позивачем заявлено до стягнення заборгованість за 22 видатковими накладними, в той час, як відповідачем ставляться під сумнів підписи директора відповідача ОСОБА_1 на договорі та чотирьох видаткових накладних та ОСОБА_2 на угоді про реструктуризацію заборгованості.
Тобто відповідачем не ставляться під сумнів підписи на інших видаткових накладних, за якими позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості. 
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не подано доказів того, що висновок експерта не може замінити інші засоби доказування і відповідачем не подано письмові докази, які б були взаємно суперечливими з поданими позивачем доказами.
З огляду на відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання про витребування оригіналів документів. 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що аналогічне клопотання вже задовольнялось судом першої інстанції ухвалою від 19.04.2021, а позивачем надавались для огляду в судовому засіданні 12.05.2021 відповідні витребувані оригінали, про що зазначено в ухвалі суду від 12.05.2021.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 07/2018, у відповідності до умов якого позивач зобов`язався передати у власність, а відповідач зобов`язався прийняти насіння сорго і соняшнику у кількості, що встановлена у додатках і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим договором. 
Відповідно до п. 3.10 договору, перехід права власності на продукцію до відповідача відбувається у разі доставки продукції  позивачем - в момент передачі продукції відповідачу в місці доставки та підписання відповідачем видаткових накладних. 
Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна продукції зазначена у Додатку 1. 
Додатком 1 до договору сторонами було погоджено продукцію, яка постачається та її вартість, а також визначено графік платежів, відповідно до якого останній платіж здійснюється відповідачем 15.11.2019. 
Крім того, сторонами було укладено ряд Додатків до договору (2-19). 
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 26614578,42 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними. 
Як вбачається зі наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювалась часткова оплата у розмірі 6755942,99 грн.
Враховуючи те, що відповідач не  здійснив повної оплати поставленої позивачем продукції, останній 24.06.2020 направив на адресу відповідача претензію № 06/2020-27 (а.с. 85-86).
В подальшому, 29.07.2020 між сторонами було підписано угоду про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу, в якій відповідач визнав наявність заборгованості за поставлений товар у розмірі 19880715,81 грн., а також інфляційних втрат та 3% річних у сумі 777581,38 грн. та пені у сумі 1237982,76 грн.
Крім того, вищезазначеною угодою було визначено графік погашення заборгованості, відповідно до якого заборгованість погашається наступним чином:
- 2500000,00 грн. до 15.11.2020 року;
- 4000000,00 грн. до 15.12.2020 року;
- 2500000,00 грн. до 15.03.2021 року;
- 3000000,00 грн. до 15.04.2021 року;
- 2000000,00 грн. до 15.06.2021 року;
- 7630579,95 грн. до 15.12.2021 року.
Пунктом 3 угоди про реструктуризацію було визначено, що відповідач гарантує оплату платежів згідно пункту 2 даної угоди без порушення терміну їх оплати. 
В свою чергу, як вказує позивач, відповідач в порушення графіку погашення заборгованості, встановленого угодою про реструктуризацію, не виконав свого обов`язку щодо сплати першого платежу у сумі 2500000,00 грн. зі строком погашення до 15.11.2020, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення основної заборгованості у розмірі 2500000,00 грн., 22500,00 грн. інфляційних втрат, 14589,04 грн. 3% річних, 58252,86 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд визнав їх доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.
Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу від 08.10.2018, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити продукцію відповідачу. 
На підтвердження поставки продукції, позивачем було надано видаткові накладні на загальну суму 26614578,42 грн. 
Також матеріали справи містять угоду про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу від 08.10.2018, яким зокрема визначено графік погашення заборгованості. 
Щодо тверджень відповідача викладених, зокрема і в апеляційній скарзі, що договір купівлі-продажу від 08.10.2018, частина видаткових накладних та угода про реструктуризацію заборгованості не підписуватись директором ТОВ "Агро Маркет Груп", колегія суддів зазначає про таке.
Дослідивши наявні в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу, видаткових накладних та угоди про реструктуризацію заборгованості, судами встановлено, що вони містять підписи представників як позивача, так і відповідача, а також печатки сторін. 
Крім того, за клопотанням відповідача, судом першої інстанції випробовувались у позивача оригінали вищезазначених документів для огляду в судовому засіданні.
Позивачем на виконання ухвали суду було надано для огляду оригінали договору купівлі-продажу від 08.10.2018, видаткові накладні та угоду про реструктуризацію заборгованості, які були досліджені судом першої інстанції. 
Крім того, як вірно встановлено місцевим судом, що відповідачем не ставиться під сумнів підпис на усіх видаткових накладних, а лише зазначено, що директором відповідача не було підписано видаткові накладні № 26, № 32 та № 155.
Як вбачається з видаткових накладних № 26, № 32 та № 155 та договору купівлі-продажу, їх було підписано від імені відповідача директором Дмитришиним Д.А.
В свою чергу, угоду про реструктуризацію було підписано від імені відповідача директором Гамагіним О.Г.
В той час, як поставка продукції здійснювалась відповідачу за 22 видатковими накладними. 
Судами встановлено, що загальна сума поставленої продукції за видатковими накладними № 26, № 32 та № 155 (підписи на яких не визнаються відповідачем) складає 10039687,27 грн.
Проте загальна сума заборгованості відповідача складає 19858635,43 грн. та позивачем в свою чергу заявлено до стягнення в рамках даного позову заборгованість у сумі 2500000,00 грн.
Відповідачем не надано доказів того, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 2500000,00 грн. виникла саме за видатковими накладними № 26, № 32 та № 155.
Угодою про реструктуризацію, яка підписана обома сторонами, було встановлено загальну суму заборгованості відповідача у розмірі 19880715,81 грн. та графіком погашення заборгованості не визначено черговість погашення за видатковими накладними. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювались часткові оплати за поставлену продукцію, що також свідчить про визнання відповідачем факту отримання товару.
Посилання відповідача на те, що впродовж року на підприємстві відповідача змінювалися керівники не спростовує факту укладення договору купівлі-продажу від №07/2018 від 08.10.2018 з додатками, поставки позивачем продукції відповідачу та підписання угоди про реструктуризацію від 29.07.2020. 
Згідно п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р.,повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
В даному випадку, договір купівлі-продажу, видаткові накладні та угоду про реструктуризацію було підписано директорами позивача та відповідача. 
Будь-яких доказів які б свідчили про те, що підписи від імені директора Дмитришина Д.А. на договорі купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 та додатках до відповідного договору,  видаткових накладних № 26, № 32 та № 155 та підпис від імені директора Гамагіна О.Г. на угоді про реструктуризацію від 29.07.2020 виконані іншою особою  від імені ТОВ "Агро Маркет Груп", відповідачем не надано. 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено поставку позивачем продукції відповідачу та відповідачем в порядку ст. 74 ГПК України не доведено, що директорами відповідача не підписувались договір купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 року, додатки до відповідного договору,  видаткові накладні № 26, № 32 та № 155 та угода про реструктуризацію від 29.07.2020 року, оскільки твердження відповідача не підтверджені належними доказами та є лише припущеннями останнього.
Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд першої інстанції правомірно визнав вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 та угоди про реструктуризацію від 29.07.2020 у розмірі 2500000,00 грн. обґрунтованими та такими що  підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача 14589,04 грн. 3% річних та 22500,00 грн. інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про таке. 
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, останнім нараховано 3% річних з 16.11.2019, оскільки згідно графіку погашення заборгованості, відповідачем мав бути сплачений перший платіж до 15.11.2019, отже з 16.11.2019 року відповідач є таким, що прострочив оплату за угодою про реструктуризацію. 
Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання щодо сплати першої частини заборгованості згідно графіку годи про реструктуризацію, вимога про стягнення 3% річних в сумі 14589,04 грн. за період з 16.11.2019 по 22.05.2020 та інфляційних втрат в сумі 22500,00 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 58252,86 грн. та штрафу у розмірі 50000,00 грн., колегія суддів зазначає про таке. 
Відповідно до п. 4 угоди про реструктуризацію заборгованості передбачено, що у випадку прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань встановлених в п. 2 цієї Угоди, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним Банком України, за кожен день прострочення. 
Також, п. 5 угоди про реструктуризацію заборгованості передбачено за кожен випадок прострочення виконання зобов`язань, визначених у п. 2 Угоди, відповідач сплачує штраф у розмірі 2% від суми простроченого грошового зобов`язання. 
Враховуючи те, що прострочення відповідачем оплати згідно графіку погашення заборгованості згідно угоди про реструктуризацію розпочалось з 16.11.2019, позивачем здійснено нарахування пені за період з 16.11.2019 по 22.05.2020.
Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 58252,86 грн. за період з 16.11.2019 по 22.05.2020 та штраф за порушення графіку погашення заборгованості за угодою про реструктуризацію в розмірі 50000,00 грн., розрахунок пені та штрафу перевірено судами з урахуванням вимог діючого законодавства, тому колегія суддів приходить до висновку щодо їх задоволення.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на те, що відповідачем не надано доказів сплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти неї ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого суду щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 17.05.2021 у справі №922/443/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04.08.2021.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян