КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 761/40062/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10325/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року                                                                                                   м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                        
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Фролової І.В.,-  
 
     встановив:
 
У грудні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду із названим позовом.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 490946006 від 25 вересня 2015 року у розмірі: 54 206 грн 86 коп., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 102 грн 00 коп., понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу № 29-01/19/2 від 29 січня 2019 року перейшло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490946006 від 25 вересня 2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, виключивши з мотивувальної частини встановлену обставину щодо того, що за договором факторингу № 2019-1АБ.Веста між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Веста» до ТОВ «ФК «Веста» перейшло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 490946006 від 25 вересня 2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , посилаючись на помилковість висновків суду в цій частині.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал», представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга товариства необґрунтована та задоволенню не підлягає.
У судовому засіданні представники ОСОБА_1 вимоги поданої апеляційної скарги підтримали, проти апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» заперечили.
Представники ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Вердикт Капітал» не було доведено факт виникнення права вимоги до відповідача, а також те, що матеріали позовної заяви не містять доказів на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Фінансова Компанія «Веста» до ТОВ «Вердикт Капітал» відносно боржника ОСОБА_1 .
Висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є правильним та відповідає обставинам справи.
Проте, судом першої інстанції в рішенні суду встановлено факт, що 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а «ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №490946006 від 25 вересня 2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
З висновком суду першої інстанції в цій частині погодитися не можна.
Встановлено, що 25 вересня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк».
Обґрунтовуючи пред`явлений позов, ТОВ «Вердикт Капітал» зазначило, що 28 січня 2019 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги за договорами кредиту, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору.
29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а «ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору.
Враховуючи укладені договори, позивач зазначає, що до товариства перейшло право вимоги за кредитним договором № 490946006 від 25 вересня 2015 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» надало: анкету-заяву від 25 вересня 2015 року; акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 490946006 від 25 вересня 2015 року; графік платежів; копію паспорту ОСОБА_1 та копію картки платника податків; публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб; договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року; додаткову угоду від 29 січня 2019 року до договору факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА; акт приймання-передачі реєстру боржників від 28 січня 2019 року; договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29 січня 2019 року; додаткову угоду від 30 січня 2019 року до договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/2; акт приймання-передачі реєстру боржників від 29 січня 2019 року; витяг з додатку № 1-2 до договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29 січня 2019 року; статут ТОВ «Вердикт Капітал».
Відповідно до положень ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
Колегія суддів вважає, що при пред`явленні позову ТОВ «Вердикт Капітал» не надало переліку кредитних договорів, зокрема щодо передачі кредитного договору ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції в цій частині дійшов правильного висновку про недоведеність переходу права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал».
Подане ТОВ «Вердикт Капітал» клопотання про долучення до справи переліку кредитних договорів надійшло до суду після ухвалення рішення, а тому не було взяте до уваги судом першої інстанції.
Зазначені докази не були подані при поданні позовної заяви.
Зазначені докази, в свою чергу, не були подані у підготовчому судовому засіданні або під час розгляду справи.
Клопотання про долучення до матеріалів справи зазначених доказів до апеляційного суду не надходило.
А тому апеляційним судом вирішено виключити зазначені докази із числа доказів, які наявні в матеріалах справи. 
Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції, який є взаємовиключним з іншими його висновками в справі, про те, що за договором факторингу № 29-01/19/2 від 29 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а «ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490946006 від 25 вересня 2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
Оскільки вище було встановлено, що доказів переходу права вимоги матеріали справи не містять, тому протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим, а відтак рішення суду не може залишатись в силі, та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-              
   постановив:
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                             С.Г.Музичко

 
 
                                                                                                                                                                                       В.І. Олійник