ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1075/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/1778/18 Категорія:  302000000 	Середа Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 липня 2021 року :м. Черкаси 
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Новікова О.М.,

секретар: Винник І.М.

учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – ОСОБА_2 , державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Золотоніська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області,

особи, що подали апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,
    
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 8 квітня 2021 року у складі судді Середи Л.В.,   
                   
в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Золотоніської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення та визнання права.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачка встановила капітальний паркан між їх земельними ділянками, чим порушила раніше встановлену межу земельних ділянок та зайняла близько 2 кв.м площі земельної ділянки, якою користується позивачка. Зазначає, що внаслідок тривалих неприязних стосунків між сторонами, відповідачка відмовилась від підписання акта погодження меж земельних ділянок. У свою чергу, непогодження відповідачкою межі земельної ділянки, якою користується позивачка, стало підставою для відмови державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо даної земельної ділянки. Вважає, що наведені обставини свідчать про порушення її права на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно з даними земельно-кадастрової документації виконаної ПП «Землемір», виготовленої за замовленням позивачки на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI.
Уточнивши свої позовні вимоги, позивачка просила зобов`язати ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у її користуванні, із земельною ділянкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 у відповідності до рішення Золотоніського міськвиконкому від 17 травня 1956 року № 12, Генерального плану земельної ділянки в АДРЕСА_3 , затвердженого рішенням Золотоніського міськвиконкому від 17 травня 1956 року № 12, а також згідно з даними земельно-кадастрової документації, виконаної ПП «Землемір» виготовленої на замовлення позивачки на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI;
Зобов`язати ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує дві сусідські земельні ділянки по АДРЕСА_1 – АДРЕСА_2 , а саме: відступити від існуючої межі домоволодіння позивакиа – на відстань 1,084 м. з боку АДРЕСА_2 , а також відступити на відстань 1,837 м з боку ділянки по АДРЕСА_4 , що перебуває у користуванні гр. ОСОБА_3 .
Скасувати рішення державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Шалавіної Ю.В. від 10 квітня 2018 року № РВ-7100569052018 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні позивача.
Визнати за позивачкою право на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно з даними земельно-кадастрової документації виконаної ПП «Землемір» виготовленої за її замовленням на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 № 56-28/VI.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 3 січня 2020 року залучено в якості співвідповідача – Головне управління Держгеокадастру України в Черкаській області.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 8 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що право власності на спірну земельну ділянку за позивачкою у встановленому законом порядку не зареєстровано, позивачка права власності на спірну земельну ділянку не набула. Документація із землеустрою набуває статусу офіційного документу з моменту її реєстрації державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Позивачка фактично намагається встановити, на підставі судового рішення у даній справі, межі спірної земельної ділянки в натурі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою її позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції не з`ясовані фактичні обставини порушення відповідачкою ОСОБА_2 межових знаків, які розділяють два будинковолодіння. Не досліджено належним чином обставини фактичного самовільного захоплення відповідачкою земельної ділянки, перешкоджання в оформленні акту прийому – передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 та категорична відмова відповідачки відновлювати межі земельної ділянки. Не надано оцінки тій обставині, що фактично довжина земельної ділянки по АДРЕСА_1 є значно меншою від установленої конфігурації, що зумовлено зміщенням паркану з боку сусідського домоволодіння ОСОБА_2 вглиб дворища ОСОБА_1 . 
Не взято до уваги, що за наявною в архіві Золотоніської міської ради містобудівною документацією 1956 року, між домоволодіннями мав бути облаштований пожежний прохід, який був самовільно зайнятий ОСОБА_2 . 
Також, зазначає, що судом порушені приписи ст. 12 ЦПК України, пункт 3 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року. 
Крім того, не надано оцінки тому факту, що задля відновлення меж земельної ділянки, позивачка неодноразово зверталася до органу місцевого самоврядування та їй надавався дозвіл на розробку технічної документації. Також, суд не врахував перешкоджання ОСОБА_2 в реалізації позивачем рішення Золотоніської міської ради в частині надання дозволу ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки.
Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд не забезпечив ефективного поновлення порушеного права ОСОБА_1 , а саме на відновлення межі її земельної ділянки та не забезпечив безумовного виконання ОСОБА_2 рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року.
31 травня 2021 року ОСОБА_2 направила відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним з`ясуванням обставин справи, з вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору дарування від 27 червня 2008 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2 кв.м. Даний договір посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. 27 червня 2008 року та зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно 1 липня 2008 року (т.1 а.с.12,13).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами. 
Зі змісту рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області (справа № 695/1667/13-ц) від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року, вбачається, що рішенням Золотоніської міської ради від 27 вересня 2012 року за № 21-29/VІ надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в оренду на 49 років з правом викупу, за рахунок земель житлової та громадської забудови Золотоніської міської ради.
Рішенням Золотоніської міської ради від  22 серпня 2012 року за № 20-68/VІ було внесено зміни до рішення сесії Золотоніської міської ради від 08 липня 2008 року № 29-27/V «Про внесення змін в рішення Золотоніської міської ради від 16 грудня 2003 року № 38-23-24 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу державних актів на право власності на землю громадянам міста Золотоноша» та викладено п. 2 рішення в такій редакції: Дати дозвіл ОСОБА_2 на розробку технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на  земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з метою безоплатної передачі у власність, яка розташована по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 21, 57-60).
Згідно з протоколом засідання постійної комісії з питань будівництва, землеустрою, житлово-комунального господарства та благоустрою Золотоніської міської ради від 25 червня 2012 року встановлено, що рішенням Золотоніського міськвиконкому від 17 травня 1956 року ОСОБА_6 (батько ОСОБА_1 ) було наділено 600 кв.м. присадибної ділянки по АДРЕСА_1 . По Генплану забудови від 1956 року довжина земельної ділянки, що на даний час у позивача, становила 37 м. з обох сторін. При проведенні обміру відповідно до збірного кадастрового плану земельних ділянок виготовленого ПП «Землемір» 14 травня 2012 року було встановлено, що довжина її земельної ділянки становить 34,44 м. та 35,39 м., тобто менше ніж по Генплану. При проведенні обмірів присадибної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , встановлено, що розмір її земельної ділянки становить 652 кв.м., хоча попередньому користувачу її ділянки також первинно наділялось 600 кв.м. землі. При цьому, рішенням Золотоніського міськвиконкому від 22 серпня 1955 року за землекористувачем ОСОБА_7 (попередній користувач) було зареєстровано 600 кв.м. та залишено в тимчасовому користуванні ще земельна ділянка площею 23 кв.м. При проведенні обмірів встановлено, що у ОСОБА_1 довжина земельної ділянки по кожній стороні становить 34,44 та 35,39 м, а повинно становити 37 м. В той же час у ОСОБА_2 довжина земельної ділянки з обох сторін становить 32,48 м. та 32,24 м, а повинно становити 30м. (т.1 а.с. 20).
Рішенням Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови Золотоніської міської ради площею 0,0600 га. (т.1 а.с. 24).
Рішенням Золотоніської міської ради від 8 серпня 2017 року № 26-26/VІI внесено зміни в рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI, виклавши у таблиці підпункт 3 п. 1 в новій редакції: « ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 (відповідно до попереднього рішення Золотоніського міськвиконкому від 1956 року); площа ділянки, (га) – 0,0600» (т.1 а.с. 35).
В матеріалах справи міститься копія договору № 126 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 20 листопада 1956 року, відповідно до якого  ОСОБА_6  (попередній власник позивача) на підставі рішення виконкому Золотоніської міської ради депутатів № 12 від 17 травня 1956 року передано у користування земельну ділянку по АДРЕСА_5 ) площею 600 кв. м. (т.1 а.с.15-16).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Генерального плану вказаної земельної ділянки, ширина з двох сторін становить по 16,20 м. та довжина інших двох сторін становить по 37,0 м. (а.с.17).
ПП «Землемір» у 2016 році на замовлення ОСОБА_1 було виготовленою технічну документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0598 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дана технічна документація містить збірний кадастровий план, з якого вбачається, що по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 площа земельної ділянки ОСОБА_1 становить 0,0605 га, ширина з одного боку 16,83 м, з другого – 17,76 м; довжина з одного боку 35,39, з другого – 34,44 м. (т.1 а.с. 33). Згідно матеріалів польових топографо-геодезичних робіт, ширина земельної ділянки з одного боку становить 16,19 м, з другого 16,20 м; довжина з одного боку 35,39 м, з другого 34,44 м. (т.1 а.с. 32). 
З акту поновлення меж земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року вбачається, що межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0598 га, наданої користувачу земельної ділянки ОСОБА_1 згідно з рішенням міської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не були закріплені в натурі (на місцевості) тимчасовими межовими знаками у кількості 2 шт., у зв`язку з перешкодами у виконанні робіт, тобто відмовою доступу до межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які було вчинено суміжним землекористувачем ОСОБА_2 . Вказано, що користувач земельної ділянки заявляє претензії щодо меж та конфігурації земельної ділянки (різниця меж між фактичними землекористуванням та землекористуванням, яке було передбачене попередніми рішеннями ради, складає – 1,084 м від вулиці Савицького, та 1,837 м з боку ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_8 ). Користувачами суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 претензій до інших існуючих меж не заявлено, крім межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Межові знаки не передані на зберігання користувачу земельної ділянки ОСОБА_1 , у зв`язку з перешкодами у виконанні робіт (т.1 а.с. 37).
Згідно акту від 11 травня 2017 року ОСОБА_2 , від складання і підписання акту поновлення меж земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 , відмовилась (т.1 а.с.38). 
Рішенням державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 10 квітня 2018 року № РВ-7100569052018 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 67, 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру – подана технічна документація із землеустрою суперечить вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, ст. 198 Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій», а саме містить відомості про те, що не закріплено межу земельної ділянки межовими знаками, не здійснено передачу на зберігання межових знаків, межа ділянки не погоджена із сусіднім землекористувачем. Тобто подані документи не відповідають законодавству (т.1 а.с. 39).
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої  статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач своїми діями порушує її право на встановлення меж земельної ділянки в натурі з метою її приватизації, оскільки відмовляються підписувати відповідний акт погодження меж земельних ділянок. Крім того, ОСОБА_2 встановила капітальний паркан між їх земельними ділянками, чим порушила раніше встановлену межу земельних ділянок та зайняла близько 2 кв.м площі земельної ділянки, якою користується позивач. 
Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті   319 ЦК України  правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частин другої та третьої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, (в редакції чинній на момент набуття ОСОБА_9 будинку – 1 липня 2008 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. 
Також, станом на день розгляду справи, норма статті 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до статі 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється таким шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі договору дарування належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розміщено на земельній ділянці, яка була виділена саме ОСОБА_6 (попередній власник) у безоплатне користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Золотоніської міської ради депутатів № 12 від 17 травня 1956 року (т.1 а.с.15).
Однак, заявляючи вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у її користуванні, позивач не надала суду доказів, які б підтверджували її право власності на дану земельну ділянку у відповідності до вищевказаних норм права. Оскільки, право власності на земельну ділянку ( АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не зареєстровано, як передбачено ст. 125 ЗК України, відповідно до якої, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.
Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції).
Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про скасування рішення державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні позивача, оскільки підставою для прийняття такого рішення є невідповідність законодавству поданих документів. 
Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»  підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
У рішенні державного кадастрового реєстратора вказано, що подані позивачем документи не відповідають ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 67, 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: подана технічна документація із землеустрою суперечить вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, а також ст. 198 Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій», а саме: подана технічна документація із землеустрою містить відомості про те, що не закріплено межу земельної ділянки межовими знаками, не здійснено передачу на зберігання межових знаків, межа ділянки не погоджена із сусіднім землекористувачем.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку.
Доводи викладенні в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції не з`ясовані фактичні обставини порушення відповідачкою ОСОБА_2 межових знаків, які розділяють два будинковолодіння, не досліджено належним чином обставини фактичного самовільного захоплення відповідачкою земельної ділянки, перешкоджання в оформленні акту прийому – передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 та категорична відмова відповідачки відновлювати межі земельної ділянки, не можуть бути прийняті судом як підстава для скасування рішення у справі, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів.
Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі були порушені приписи ст. 12 ЦПК України та пункт 3 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року. 
Колегія суддів критично оцінює доводи скарги стосовно того, що суд не забезпечив ефективного поновлення порушеного права ОСОБА_1 , а саме на відновлення межі її земельної ділянки та не забезпечив безумовного виконання ОСОБА_2 рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року, оскільки позивачка без наявності належних доказів про реєстрацію її права власності на земельну ділянку, фактично намагається встановити, на підставі судового рішення у даній справі, межі спірної земельної ділянки в натурі. Суд не наділений повноваженнями захистити порушене право позивачки в обраний нею спосіб та за встановлених у справі обставин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 8 квітня 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст постанови виготовлено 8 липня 2021 року.

Судді:                   Н.І. Гончар

        Ю. В. Сіренко

        О.М. Новіков