ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2021 р.	Справа № 480/5797/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
за участю: секретаря судового засідання  Севастьянової А.Ю.
представника позивача - Моісеєнко О.В.
відповідача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1      на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 (суддя  С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 11.02.2021) по справі № 480/5797/20
за первісним позовом Головного управління ДПС у Сумській області до ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу,
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Сумській області  (далі – ГУ ДПС в Сумській області, податковий орган) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника та готівки, що йому належить, податкового боргу в загальному розмірі 170101,62 грн., в тому числі 156559,18 грн. податку на доходи фізичних осіб, 13032,44 грн. військового збору та 510,00 грн. за платежем "адміністративні штрафи та санкції". 
ОСОБА_1 також звернулась до суду із зустрічним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.07.2019 № 0009081303 та № 0009101303. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову  Головного управління ДПС у Сумській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, а також у задоволенні  зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.07.2019 №0009081303 та №0009101303-відмовити.
Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 за зустрічним позовом ОСОБА_1 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що документальна позапланова невиїзна перевірки за результатами якої було складено акт від 31.05.2019 № 606/18-28-13-03-15/ НОМЕР_1 /134 та в подальшому винесено спірні податкові повідомлення-рішення проведена з порушенням вимог п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, оскільки наказ про проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки не були вручені позивачу. Також скаржник посилається на те, що всі кошти, які були нею отримані від банку були повернуті та в неї відсутнє будь-яке додаткове благо, а тому відсутні підстави для сплати податку стосовно суми анульованої  суми боргу (кредиту) прощеного кредитором. 
ГУ ДПС у Сумській області подало відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що ГУ ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів та платежів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 31.05.2019 №606/18-28-13-03-15/ НОМЕР_1 /139 (а.с.15-23)
Перевіркою встановлено, що згідно з інформацією, а саме даних поданої декларації ПАТ "УкрСиббанк" про отримані ОСОБА_1 доходи у 2017, ОСОБА_1 фактично отримала дохід у вигляді списаної заборгованості платника податку на суму 585172,46 грн.  за укладеним нею кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11388890000 від 29.08.2008 на суму 45000 дол. США. Також встановлено, що за 2017 рік ОСОБА_1 не подала податкової декларації про майновий стан і доходи.
За результатами перевірки ГУ ДПС у Сумській області встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік; п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п.п. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168, п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України - не відображення у складі загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суму додаткового блага, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб в період, що перевірявся на суму 105331,04 грн., військового збору у сумі 8777,59 грн.
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Сумській області 25.07.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення  № 0009081303 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 105331,04 грн. та застосовано штрафна (фінансова) санкція в розмірі 26332,76 грн.  (а.с. 10);  № 0009101303 про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору в розмірі 8777,59 грн.  та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 2194,40 грн.  (а.с. 12).
Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень від 25.07.2019 №0009081303 та №0009101303, оскільки позивач за 2017 рік отримала дохід у вигляді додаткового блага (анулювання прощення) заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим ОСОБА_1 повинна була подати податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік та сплатити податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами   розділу IV цього Кодексу).
Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такий дохід: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.
Частиною першою  статті 1054 Цивільного кодексу України   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі -   ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 1   статті 546 ЦК України   виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до   статті 549 ЦК України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.
Враховуючи наведене, оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2019р. у справі № 815/6886/15, від 15.03.2019 року у справі №818/1102/16).
Як свідчать матеріали справи, у повідомленні АТ "УкрСиббанк" від 26.04.2017 № 168/1/70-5-23 отриманого особисто ОСОБА_1 , зазначено наступне: Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (далі - АТ "УкрСиббанк") повідомлено, що на підставі договору про надання споживчого кредиту № 113888900000 від 29.08.2008  станом на 26.04.2017  за ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість, які підлягають стягненню на підставі судового рішення, у сумі 45566,44 дол. США, 7636,76 грн. штрафна санкція (пеня), 3654 грн. витрат на примусове стягнення. АТ "УкрСиббанк", як кредитором, з метою виконання вимог підпункту "д" підпункту   164.2.17   пункту   164.2   статті   164 Податкового кодексу України, повідомлено позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 113888900000  від 29.08.2008, а саме: суми основного боргу (кредиту) – 21972,67 дол. США, що складає 585172,46 грн. по курсу НБУ станом на 26.04.2017. Також повідомлено, що АТ "УкрСиббанк", як кредитором, прийнято рішення про анулювання заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 113888900000  від 29.08.2008, а саме: суми відсотків 13068,77 дол. США, що складає 348045,29 грн. по курсу НБУ станом на 20.10.2016,  суми штрафної санкції (пені) в розмірі 7636,76 грн. Банківською установою зазначено, що відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо, і необхідно позивачеві самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ  Податкового кодексу України. 
Отже, позивачу банківською установою прощено заборгованість за тілом кредиту в сумі 585172,46 грн. по курсу НБУ станом на 26.04.2017.
Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього   Кодексу.
Згідно з пунктом 179.7 цієї ж статті фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, у тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, тобто є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника.
При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, у тому числі і військового збору.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 802/1108/17-а (адміністративне провадження №К/9901/40016/18).
Враховуючи те, що ОСОБА_1 особисто отримала письмове повідомлення АТ «Укрсіббіанк» про прощення (анулювання) такого боргу на суму 21972,67 дол. США за основним боргом, нею було власноручно підписано отримання такого повідомлення, про що зазначає у відповіді АТ «Укрсібббанк», то із фактом анулювання суми боргу банківською установою ОСОБА_2 було відомо з дня такого прощення боргу (а.с.152), відтак судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято посилання ОСОБА_1 про те, що вона не мала доходу у зв`язку із не підписанням договору.
Також безпідставними є доводи ОСОБА_1 щодо відсутності об`єкта оподаткування у зв`язку з тим фактом, що в неї внаслідок указаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту активів у той чи іншій формі, з огляду на відсутність наявної заборгованості у зв`язку із поверненням кредиту у тому розмірі, що було отримано, про що надано до матеріалів справи копії платіжних доручень про перерахування коштів АТ «Укрсіббанк». 
Так, долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень свідчать про перерахування коштів   ОСОБА_1  в період 2008-2014р.р. а також 25.03.2015р. (а.с.110-131), тобто до винесення 17.06.2015 Ковпаківським районним судом м.Суми в межах розгляду справи № 592/36/15-ц провадження №2/592/548/15 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/45441366), рішення про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 11388890000 від 29.08.2008 р. та процентами у розмірі 32 847,67 доларів США, що за курсом НБ України станом на 17 червня 2015 р. становить 727501 грн. 62 коп., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 7 636 грн. 76 коп., яке після перегляду в апеляційному порядку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області 16.05.2017 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/66522302). 
Таким чином, станом на 17.06.2015 сума несплаченої заборгованості по кредитному договору  у розмірі 32 847,67 доларів США встановлена Ковпаківським районним судом м.Суми в межах розгляду справи № 592/36/15-ц провадження №2/592/548/15, яке набрало законної сили. 
Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність заборгованості матеріалами справи не підтверджуються, натомість спростовуються встановленими судовим розглядом обставинами, зокрема, повідомленням АТ "УкрСиббанк" від 26.04.2017 № 168/1/70-5-23 про анулювання суми боргу, а також в подальшому виданою АТ «УкрСиббанк» письмовою інформацією від 14.12.2020 № 24-1-01/159503 щодо розміру заборгованості, яка обліковувалася за позивачем станом на 26.04.2017.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Зазначене свідчить про те, що позивач за 2017 рік отримала дохід у вигляді додаткового блага (анулювання прощення) заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим ОСОБА_1 повинна була подати податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік та сплатити податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при винесенні оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 25.07.2019 №0009081303 та №0009101303 податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а тому підстави для їх скасування та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду відсутні.
Посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування оскаржених податкових повідомлень рішень, на порушення податковим органом під час проведення позапланової невиїзної перевірки вимог п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, колегія суддів відхиляє з огляду на встановлені ч. 5 ст. 308 КАС України межі перегляду справи судом апеляційної інстанції та враховуючи, що вказані підстави позову не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1      залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 по справі № 480/5797/20 залишити без змін в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  05.07.2021 року