ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3369/20	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.          
суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.
секретар судового засідання: Глущенко Т.А.
за участю представників сторін:
від позивача  - не з`явився;
від відповідача  - не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Білоозір`я»
на рішення Господарського суду Одеської області від „15” березня 2021р., повний текст якого складено та підписано „18” березня 2021р.
у справі № 916/3369/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ Трейд»
до відповідача Приватного підприємства «Білоозір`я»
про стягнення 501311,70грн., із яких 270500грн. основного боргу, 31557,42грн. пені, 189831,14грн. штрафу, 5653,30грн. три проценти річних, 3769,84грн. втрат від інфляції,-          
головуючий суддя  – Малярчук І.А.
місце ухвалення рішення:  Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. 

 ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СМ Трейд»  звернулось Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Приватного підприємства «Білоозір`я» про стягнення з останнього суму простроченої заборгованості в розмірі 501  311,70 грн., з яких: основний борг - 270  500 грн.; пеня  - 31  557,42 грн.; штраф – 189  831,14 грн.; 3% річних – 5  653,30 грн.; інфляційні втрати – 3  769,84 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором постачання №13/2019 від 05.04.2019р. в частині своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірній сумі, та, як наслідок, на суми прострочень позивачем нараховано пеню, штраф, 3 % річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. у справі №916/3369/20 (суддя Малярчук І.А.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю “СМ Трейд”  до Приватного підприємства “Білоозір`я”  про стягнення 501311,70грн. задоволено частково.
Стягнуто з Приватного підприємства “Білоозір`я” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СМ Трейд”  270500 грн. основного боргу, 31557 грн. 42коп. пені, 5653 грн. 30 коп. три проценти річних, 3769  грн. 84коп. втрат від інфляції, 4672  грн. 21 коп. судового збору.
У задоволенні решти частини заявлених позовних вимог, Товариству з обмеженою відповідальністю “СМ Трейд” - відмовлено.
Задовольняючи частково позов місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором постачання №13/2019 від 05.04.2019р.  в частині повноти та своєчасності оплати заборгованості за поставлений товар, відповідачем не подано доказів сплати вказаної заборгованості в розмірі 270500 грн., як і не спростовано факту наявності заборгованості, строк оплати якої настав.
Крім того, позивач через несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків за поставлений по договору №13/2019 від 05.04.2019р. товар нарахував до стягнення з відповідача  пеню, штраф, 3% річних та 
Разом з тим, судом було здійснено перерахунок вказаних сум за результатами, якого встановлено, що:
- сума пені складає 33420,60грн., однак, оскільки позивачем заявлено пеню у меншому розмірі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 31557,42грн. за період з 01.11.2019р. по 01.05.2020р.;
- сума 3% річних складає 7896,99грн., однак оскільки позивачем заявлено до стягнення 5653,30грн. за період з 01.11.2019р. по 21.10.2020р., то дана вимога задоволена судом саме у сумі 5653,30грн.;
- сума інфляційних втрат складає 4328грн., однак оскільки позивачем заявлено до стягнення 3769,84грн. втрат від інфляції за листопад 2019р. – вересень 2020р., то дана вимога задоволена судом саме у вказаному розмірі.
Крім того, судом було  відмовлено позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 189831,14грн. штрафу за період з 21.11.2019р. по 21.10.2020р.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне  підприємство «Білоозір`я» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 у справі №916/3369/20 скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник  посилається на недоведеність факту поставки товару та неналежність доказів по справі (недостатністю бухгалтерських документів; відсутністю в зміні структури активів позивача, нез`ясованістю джерел походження товару).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Білоозір`я» на рішення Господарського суду Одеської області від „15” березня 2021р.у справі  №916/3369/20; призначено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Білоозір`я»  на 17 червня 2021 року о 14:00 год.
Товариство з обмеженою відповідальністю «СМ Трейд»  у відзиві на апеляційну скаргу висловило заперечення щодо її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та просило рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
16.06.2021 від Приватного підприємства «Білоозір`я» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із захворюванням представника скаржника.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 продовжено строк розгляду справи  №916/3369/20  на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання; повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/3369/20 Приватного підприємства «Білоозір`я»  відбудеться 12 серпня 2021 року о 14:30 год.
У зв`язку з відпусткою судді Савицького Я.Ф.  з 02.08.2021р. по 10.09.2021р. ( Наказ Голови суду Н.С. Богацької  від 16.07.2021р. №198-в), розпорядженням керівника апарату суду №237 від 11.08.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Колоколова С.І., судді: Головея В.М., Разюк Г.П.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2021 прийнято справу №916/3369/20 до провадження та розпочати апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Головея В.М., Разюк Г.П.;  призначено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Білоозір`я»  на рішення Господарського суду Одеської області від „15” березня 2021р. на 16 вересня 2021 року о 10:00 год.
В судове засідання 16.09.2021 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.04.2019р. між ТОВ «СМ Трейд» (постачальник) та ПП «Білоозір`я» (покупець) було укладено договір постачання №13/2019, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, згідно Додатків, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. Найменування, асортимент, одиниця виміру, кількість товару, вид пакування зазначається у Додатках, які є невід`ємною частиною даного договору. Якість та комплектність товару, що постачається, повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам виробника, діючим на території України. Підтвердженням якості з боку постачальника є сертифікат (паспорт) якості (п.п.1.1., 2.1., 2.2., 2.3. договору).
Постачання товару відбувається на підставі транспортної інструкції (замовлення) покупця, яка надається постачальнику в письмовій формі (факсом або електронною поштою) з обов`язковим зазначенням: найменування покупця; реквізити договору про постачання товару; найменування отримувача та його поштова адреса; найменування товару, асортимент, вид пакування; кількість товару; адреса місця призначення, куди товар має бути поставлено; код станції (в разі перевезення товару залізничним транспортом, при умові, що передачу товару перевізникові має здійснити постачальник); код отримувача. Виконання постачальником транспортної інструкції покупця, в тому числі і в разі отримання постачальником транспортної інструкції з проханням здійснити поставку товару на інших умовах, ніж ті, які передбачені в пункті 3.1. даного договору, здійснюється лише за умови її погодження постачальником. Строк (термін) поставки товару зазначається у Додатках до даного договору, які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку відвантаження автомобільним транспортом - у разі затримки подачі автотранспорту покупця, термін поставки автоматично відсувається на час затримки. Транспортна інструкція є невід`ємною частиною договору і документом, що підтверджує наміри покупця в отриманні товару. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару несе його власник. Право власності на товар у покупця за цим договором виникає з моменту передання йому товару. При цьому, переданням товару вважається вручення його покупцеві або перевізникові для відправлення покупцеві (в разі відчуження без зобов`язання доставки), або вручення покупцеві товаророзпорядчого документа на товар. Датою поставки товару вважається: у випадку відвантаження залізничним транспортом - дата штемпельної відмітки на залізничній накладній при здачі товару перевізнику; у випадку передачі товару на складі заводу-виробника, постачальника – дата оформлення видаткової накладної. Постачальник зобов`язаний передати покупцеві такі документи: видаткові накладні, підписані та скріплені печаткою постачальника; податкові накладні; сертифікат (паспорт) якості (на вимогу покупця) (п.п.3.1., 3.2., 3.3., 3.6., 3.7., 3.8., 3.9. договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р.).
Відповідно до п.п.4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5. договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р. ціна за одиницю товару, що постачається за цим договором, встановлюється в національній валюті України, в гривнях, та узгоджується сторонами в Додатках до цього договору по кожній партії окремо з урахуванням ПДВ. Загальна сума договору складається із суми всіх Додатків до цього договору. Розрахунок за товар здійснюється на умовах, передбачених у відповідних Додатках до цього договору. Оплата за товар має бути здійснена протягом трьох робочих днів з моменту виставлення рахунку-фактури. Виставлення рахунку-фактури здійснюється продавцем після прийняття транспортної інструкції до виконання. Вид розрахунків: безготівковий. Днем оплати товару вважається день списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.
За умовами п.5.1. договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р. він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.
За прострочення строку оплати покупець несе відповідальність у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості товару, за кожний день прострочення оплати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. У випадку несплати вартості партії товару в термін 20 (двадцяти) календарних днів з моменту виставлення рахунку-фактури, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 0,3 % від суми заборгованості за кожний день затримки платежу, починаючи з 21 (двадцять першого) дня. Термін позовних вимог 5 років (п.п.6.4., 6.5., 6.10. договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р.). 
05.04.2019р. ТОВ «СМ Трейд» та ПП «Білоозір`я» уклали додаток №1 до договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р., де погодили, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар: добриво органо-мінеральне Гумат калія «Рост ОК» у кількості 3600 літрів, на суму 270000грн. Умови постачання: СРТ (Інкотермс 2010), Одеська область, Болградський район, с. Оріхівка, вул. Малінова, 62. Оплата товару здійснюється частинами за наступним графіком: 30% вартості (81000грн.) - перед постачанням; 70 % вартості (189000грн.) - до 31.10.2019р. У всьому іншому, що не обумовлено Додатком №1 від 05.04.2019р., сторони керуються положеннями договору. Додаток №1 від 05.04.2019р. вступає в силу з моменту його підписання сторонами і являється невід`ємною частиною договору.
14.06.2019р. сторони договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р. уклали до нього додаток №2, де погодили обов`язок постачальника передати у власність покупця товар – добриво органо-мінеральне гумат калія «Рост Ок» з підвищеним вмістом цинку у кількості 700 літрів, на суму 54600грн. Умови постачання: СРТ (Інкотермс 2010), Одеська область, Болградський район, с. Оріхівка, вул. Малінова, 62. Оплата Товару здійснюється частинами за наступним графіком: 30% вартості (16380грн.) - перед постачанням; 70 % вартості (38220грн.) - до 31.10.2019р. У всьому іншому, що не обумовлено Додатком № 2 від 14.06.2019р., сторони керуються положеннями договору. Даний Додаток №2 від 14.06.2019р. вступає в силу з моменту його підписання сторонами і являється невід`ємною частиною договору.
На виконання умов договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р. постачальник поставив, а покупець прийняв товар, обумовлений у додатках №№1, 2 до договору, за видатковими накладними №41 від 01.08.2019р. на суму 54600грн., №20 від 16.08.2019р. на суму 68250грн., №22 від 16.04.2020р. на суму 100875грн., №23 від 07.05.2020р. на суму 48000грн., №25 від 21.05.2020р. на суму 52875грн.
Також на підтвердження факту поставки позивач подав до справи ТТН №Р41 від 01.08.2019р., №Р20 від 16.08.2019р., №Р22 від 16.04.2020р., №Р23 від 07.05.2020р., №Р25 від 21.05.2020р., підписані керівниками сторін із проставленням печаток підприємств. В даних ТТН в графі «підпис водія» відсутній такий. 
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором постачання № 13/2019 від 05.04.2019р. перед позивачем і стало підставою для останнього звернутись до Господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і    забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що    кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено,    має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що    її право чи охоронюваний законом інтерес    порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. 
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально – правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюванного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Реалізуючи право на судовий захист, передбачене ст. 55 Конституцією України, ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відсутність порушеного або оспорюванного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю д          Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Наявні в матеріалах справи первинні документи, зокрема, договір постачання №13/2019 від 05.04.2019р., додатки до нього №1 від 05.04.2019р., №2 від 14.06.2019р., видаткові накладні №41 від 01.08.2019р., №20 від 16.08.2019р., №22 від 16.04.2020р., №23 від 07.05.2020р., №25 від 21.05.2020р. свідчать про поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 324600грн.
Так, перелічені накладні містять відсилку на договір постачання №13/2019 від 05.04.2019р.. Строк дії зазначеного договору обумовлений його повним виконанням, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати поставку товару у 2020 році як таку, що відбулась поза межами дії договору №13/2019. 
Аргументи скаржника стосовно того, що у даній справі мають бути досліджені джерела походження товару, який позивач поставив відповідачу, а також правовідносини позивача із виробником такого товару, не приймаються колегією суддів до уваги, так як такі обставини не пов`язані з предметом спору у даній справі. 
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку (ч.ч.1, 2, 3 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). 
Отже, видаткові накладні №41 від 01.08.2019р., №20 від 16.08.2019р., №22 від 16.04.2020р., №23 від 07.05.2020р., №25 від 21.05.2020р. є належними доказами здійснення поставки, оскільки містять реквізити, що визначені ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, містять відомості про господарську операцію, осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, про дату складання документа, назви підприємств, якими складено документ, зміст та обсяг господарської операції.
Тому ТТН №Р41 від 01.08.2019р., №Р20 від 16.08.2019р., №Р22 від 16.04.2020р., №Р23 від 07.05.2020р., №Р25 від 21.05.2020р. є належними доказами здійсненої поставки з врахуванням наявності на них підписів керівників та печаток підприємств, а в сукупності із поданими позивачем до справи видатковими накладними №41 від 01.08.2019р., №20 від 16.08.2019р., №22 від 16.04.2020р., №23 від 07.05.2020р., №25 від 21.05.2020р. вказують на факт здійснення такої поставки.    
Окрім цього відповідач частково оплатив вартість поставленого товару в розмірі 54100грн., таке твердження є визнанням позивачем даної обставини і воно не спростоване відповідачем. 
Отже, неоплаченою відповідачем залишилась сума заборгованості 270500 грн.
Відповідачем не надано достовірних доказів на противагу доказам позивача на підтвердження неотримання товару або спростування заявленого боргу.
Колегія суддів констатує, що процесуальна позиція відповідача лежить не у площині спростування обставин справи, на наявність яких вказує позивач, а від початку судового провадження у справі була спрямована на пошук первинних документів, складених з окремими недоліками, та їх використання для заперечення боргу.
Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Викладене вище свідчить, що позивачем доведені ті обставини, на які воно посилалося в позовній заяві, оскільки оцінка зібраним у справі доказам у їх сукупності в цілому дозволяє суду зробити висновок про їх достатність та достовірність для визнання обставини поставки позивачем товару, з чого випливає також і доведеність існування заборгованості у сумі 270500 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 31557,42грн. пені за період з 01.11.2019р. по 21.10.2020р., 189831,14грн. штрафу за період з 21.11.2019р. по 21.10.2020р., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідачем свої зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару виконало не в повному обсязі.
За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки пені, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що остання складає 33420,60грн., однак, оскільки позивачем заявлено пеню у меншому розмірі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 31557,42грн. за період з 01.11.2019р. по 01.05.2020р. 
Також, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 189831,14грн. штрафу за період з 21.11.2019р. по 21.10.2020р., оскільки позивачем заявлено до стягнення з відповідача фактично пеню за обома пунктами договору постачання №13/2019 від 05.04.2019р. – 6.4. та 6.5., що є спробою двічі притягнути відповідача до однієї і тієї ж відповідальності та є неприпустимим згідно ст.61 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Крім того, позивачем нараховано три проценти річних за період з 01.11.2019р. по 21.10.2020р. у сумі 5653,30грн. та  втрати від інфляції за період листопад 2019р. – вересень 2020р. у розмірі 3769,84грн.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Крім того, індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. 
Суд апеляційної інстанції, вважає вірним перерахунок господарського суду сума 3% річних, відповідно до якого сума складає 7896,99грн.
Однак, оскільки позивачем заявлено 3% у меншому розмірі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 5653,30грн. за період з 01.11.2019р. по 21.10.2020р.
Також, суд апеляційної інстанції вважає вірним перерахунок розміру інфляційних втрат, здійснений судом першої інстанції, відповідно до якого інфляційні втрати становлять 4328грн.
Однак, оскільки позивачем заявлено до стягнення сума у меншому розмірі, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 3769,84грн. за період листопад 2019р. – вересень 2020р.
За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. "в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.   

            Керуючись статтями  129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Білоозір`я» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. у справі №916/3369/20 без змін.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
  
 Повний текст постанови
складено „17” вересня 2021  року

Головуючий суддя                                                                       С.І. Колоколов

Суддя                                         В.М. Головей
   
Суддя                                                                                          Г.П. Разюк