ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2469/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2021 ( суддя першої інстанції Новікова І.В.) в адміністративній справі №280/2469/21 за позовом   ОСОБА_1   до  Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
29 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до  Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом  до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району, в якому позивач просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж передбачено у статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у редакції Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 №367-XIV;
зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком, з врахуванням фактично виплаченої суми.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він має статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та має право на одержання пільг встановлених для даної категорії осіб, у тому числі на отримання разової грошової допомоги до 5 травня. Позивач зазначає, що у 2020 році йому була виплачена грошова допомога до 5 травня, проте в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством України, що на думку позивача не відповідає статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18). Позивач вказує на те, що він звертався до відповідача з питання перерахунку разової допомоги до 5 травня, проте отримав безпідставну відмову у нарахуванні та виплаті допомоги у належному розмірі. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2021 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій останній просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що Управління виконує функцію лише виплати допомоги, а не встановлює розміри цих виплат або виділяє цільові кошти. Відповідач вважає, що на час виплати позивачу соціальної виплати до 5 травня, Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно допомога позивачу була виплачена у визначеному розмірі
З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень   ст. 317 КАС України   підлягає скасуванню.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . 
Позивачу до 5 травня Управлінням була виплачена разова допомога в розмірі 3160,00 грн., як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи. 
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
За наслідками перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Згідно з частиною 3   статті 291 КАС України   при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
29 вересня 2020 року Верховним судом розглянуто зразкову справу № 440/2722/20 (ПЗ/9901/14/20) та прийнято відповідну постанову, яка набрала законної сили 13 січня 2021 року після її перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 440/2722/20 (ПЗ/9901/14/20), винесеній за результатами розгляду зразкової справи визначено ознаки типової справи, а саме:
(а) особа має статус особи з інвалідністю війни, має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону України   Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;
(б) відповідачем є орган, уповноважений здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат);
(в) предметом спору є розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році.
Висновки Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо оскарження дій (бездіяльності) органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі, передбаченому   статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Позивачу призначено пенсію по інвалідності 3-ї групи і він має право на пільги, передбачені ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Відповідач відмовляє позивачу у нарахуванні та виплаті недоплаченої грошової допомоги, оскільки виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік здійснена у сумі 3 160 грн відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за № 112   Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», а отже, у порядку та розмірі встановленому нормами права.
Колегія суддів вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа підпадає під ознаки типової справи, визначені у постанові Верховного Суду.
За таких обставин колегія суддів при вирішенні цієї справи застосовує правові висновки Верховного Суду, викладені у зразковій справі № 440/2722/20 (ПЗ/9901/14/20), які полягають у такому.
Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані приписами   Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені   статтею 13 вказаного Закону.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено частиною четвертою такого змісту:
Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи   десять мінімальних пенсій за віком; II групи   вісім мінімальних пенсій за віком; III групи   сім мінімальних пенсій за віком.
Пунктом 20   Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»   згадану вище норму права викладено в такій редакції:
Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
У подальшому   рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008   визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II   Внесення змін до деяких законодавчих актів України   та пункту 3 розділу   III   Прикінцеві положення   Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Відповідно до ч.2   ст.152 Конституції України   закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, на момент нарахування і виплати у 2020 року позивачу одноразової грошової допомоги та на дату його звернення із заявою до відповідача про перерахунок допомоги, була чинною   ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи   7 мінімальних пенсій за віком.
Поряд з цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26   розділу VI Бюджетного кодексу України.
Відповідно до пункту 26   розділу VI Бюджетного кодексу України   було визначено, зокрема, що норми і положення статей   12,   13,   14,   15   та   16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.
На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 № 112   Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої   Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   і «Про жертви нацистських переслідувань», встановлено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи   4120   гривень; II групи   3640 гривень; III групи   3160 гривень.
Разом з тим, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає   Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу   VI   Прикінцеві та перехідні положення   Бюджетного кодексу України   у частині, яка передбачає, що норми і положення статей   12,   13,   14,   15   та   16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ   (далі   Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI   Прикінцеві та перехідні положення   Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм   Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому   статтею 8 Конституції України.
З огляду на такі обставини, Верховний Суд дійшов висновку, що з 27.02.2020 заявник набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-ХІV, яка передбачає розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 3 групи внаслідок війни   сім мінімальних пенсій за віком, що становить 11 466 грн.
Як зазначено вище, відповідачем у 2020 року виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3 160 грн, тобто у розмірі меншому, ніж визначений   статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Також, колегія суддів зазначає, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, на які посилався відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті належного розміру допомоги, суперечать приписам   Закону № 3551-ХІІ, а тому застосуванню не підлягають, оскільки у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати саме норми закону, який має вищу юридичну силу.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.
Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322,   325,   329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2021 в адміністративній справі №280/2469/21 залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5   ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва