ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11695/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Шепель О.О.          

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати акт документальної перевірки №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-063 У від 10 лютого 2020 року;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-064 У від 10 лютого 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що станом на момент складання акту перевірки та винесення оскаржуваних вимог ОСОБА_1 втратила статус фізичної особи-підприємця, про що свідчить запис про припинення в Єдиному державному реєстрі. Крім того, як наголошено позивачем, у контролюючого органу взагалі не виникло права на проведення спірної перевірки, з огляду на те, що ОСОБА_1 не було вручено наказу про призначення перевірки та акту перевірки.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання протиправним та скасування акта документальної перевірки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року в задоволенні даного позову відмовлено в повному обсязі.
При цьому, суд виходив з того, що Головним управлінням ДПС у м. Києві на адресу позивача 15 листопада 2019 року було направлено примірник наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15 листопада 2019 року №3310 та повідомлення від 15 листопада 2019 року №12150/ФОП/26-15-42-03-27, які повернуто відділом поштового зв`язку неврученим за закінченням встановленого строку зберігання, що у силу абз. 6 п. 42.4 статті 42 Податкового кодексу України вважається врученням належним чином. Тобто, позивач була належним чином повідомлена про факт проведення позапланової невиїзної перевірки щодо неї.
Крім того, перевірявся період діяльності позивача з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, як фізичної особи-підприємця, припиненої 18 січня 2018 року, а сама перевірка проведена у межах граничного строку, визначеного п. 102.1 статті 102 Податкового кодексу України. Тобто, оспорювана перевірка позивача проведена Головним управлінням ДПС у м. Києві правомірно за належного повідомлення позивача про факт її призначення та у межах граничних строків, з період, протягом якого позивач перебувала у статусі фізичної особи-підприємця.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, суд неповно з`ясував обставини справи стосовно права відповідача на проведення перевірки позивача та неправильно застосував норми матеріального права.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення перевірки, за наявності визначених законом підстав та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, та службового посвідчення.
Так, Податковий кодекс визначає два можливі альтернативні рівні по значимості варіанти: особисте вручення під розписку або вручення через пошту, які означають результат юридично значимої дії, а не лише її незавершений процес. Саме вручення документу (результат дії) має значення. Водночас, сам рекомендований лист без його вручення є незавершеним процесом і не розкриває всіх фактичних життєвих обставин, причинно-наслідкових дій.
У зв`язку з порушенням відповідачем процедури податкова перевірка позивача проведена без його відома, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості надати для перевірки наявні у нього документи на підтвердження задекларованих показників податкового обліку, доходів та витрат.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 15 листопада 2019 року №3310 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, у результаті чого складено акт від 12 грудня 2019 року №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , в якому зазначено, зокрема, про наступні порушення:
- абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у 2017 році у розмірі 101 277,00 грн.;
- п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого не визначено суми нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування всього на суму 30 272,00 грн. 
На підставі викладеного, Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано наступні вимоги про сплату боргу (недоїмки):
від 10 лютого 2020 року №Ф-063 У, якою ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 10 лютого 2020 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 30 272,00 грн.;
від 10 лютого 2020 року №Ф-064 У, якою ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 10 лютого 2020 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 101 277,00 грн.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо проведення перевірки без її повідомлення, а також з вимогами, винесеними відповідачем за результатами такої перевірки, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно пп. 21.1.1, 21.1.4 п. 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів, зокрема, зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Приписами п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до п. 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. 
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п. 79.2 статті 79 Податкового кодексу України).
Так, відповідно до п. 42.2, 42.3, 42.4 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки.
Відтак, дотримання цих вимог у сукупності може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки.
Як зазначено в оскаржуваному рішенні, Головним управлінням ДПС у м. Києві на адресу позивача: АДРЕСА_1 15 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку направлено примірник наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15 листопада 2019 року №3310 та повідомлення від 15 листопада 2019 року №12150/ФОП/26-15-42-03-27, які було повернуто до контролюючого органу відділом поштового зв`язку із зазначенням причини «за закінченням встановленого строку зберігання», тобто, з причин, незалежних від контролюючого органу, що в розумінні абз. 6 п. 42.4 статті 42 Податкового кодексу України вважається врученням платнику податків відправлення належним чином.
В апеляційній скарзі зазначено, що відмітка на конверті щодо причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є достатнім доказом інформування позивача. Позначення «за закінченням терміну зберігання» не розкриває справжні причини, з яких рекомендований лист не був вручений адресату, та не свідчить про відмову адресата отримати лист.
Разом з тим, слід зазначити, що позивач не повідомила суду поважних причин, за існування яких вона об`єктивно не мала можливості отримувати поштові відправлення на свою адресу, не зазначила про не проживання протягом спірного періоду за адресою АДРЕСА_1 тощо.
Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що станом на початок проведення спірної позапланової невиїзної перевірки з 29 листопада 2019 року по 05 грудня 2019 року позивач в розумінні Податкового кодексу була належним чином повідомлена про її призначення та проведення контролюючим органом, тому відповідачем процедури проведення перевірки порушено не було.
Крім того, акт, яким оформлено результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 12 грудня 2019 року №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , також направлявся на адресу позивача: АДРЕСА_1 засобами поштового зв`язку та був повернутий до контролюючого органу відділом поштового зв`язку.
Щодо посилання апелянта на те, що у контролюючого органу наявний законодавчо встановлений обов`язок щодо ознайомлення платника податків, його уповноваженої особи, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення до її початку, як підстава для її початку проведення, то суд критично його оцінює, оскільки Податковим кодексом України прямо та безумовно визначено, що у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Водночас, нормами податкового законодавства не визначено обов`язку контролюючих органів здійснювати розшук платників податків чи повторно направляти документи.
Відповідно, п. 56.21 статті 56 ПК України, який регламентує множинне трактування прав та обов`язків платників податку чи контролюючих органів, не підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки направлення/вручення платникам поштових відправлень чітко врегульовано.
Також судом доречно зауважено, що згідно акту перевірки від 12 грудня 2019 року №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 перевіряємий період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року охоплював період діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, припиненої 18 січня 2018 року, а сама перевірка проведена у межах граничного 1095 денного строку, визначеного п. 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до п. 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що спірна перевірка позивача була проведена Головним управлінням ДПС у м. Києві правомірно, з належним повідомленням позивача про факт її призначення та у межах граничних строків, за період, протягом якого позивач здійснювала діяльність як фізична особа-підприємець. 
Посилання апелянта на те, що відповідач відзив на позов не надав, що відповідно до ч.4 статті 159 КАС може свідчити про визнання ним позову, не заслуговує на увагу, оскільки спростовується матеріалами справи, зокрема, поданим ГУ ДПС у м. Києві 30 квітня 2021 року відзивом на адміністративний позов.
Щодо безпосередньо вимог про сплату боргу, слід зазначити таке.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Пунктом 2 ч.1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 статті 6 Закону № 2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 7 Закону № 2464 для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно ч. 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
За ч.12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно п.6 ч.1 статті 1 Закону 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом - є недоїмкою.
Згідно ч. 1 статті 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Подання звітності з єдиного внеску визначено Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 (далі - Порядок № 435).
Згідно п. 2 розд. III Порядку № 435 фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у п. 2 розд. III Порядку № 435, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна», де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (п. 10 розд. III Порядку № 435).
Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна» формують та подають до органу доходів і зборів страхувальники, зазначені у п. 2 розд. III Порядку № 435, - протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (п. 11 розд. III Порядку № 435).
Відповідно до п.п. 1 п. 13 розд IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20 квітня 2015 року № 449 для платників, зазначених у п.п. 3 п. 1 розд. II Інструкції № 449, останнім періодом, за який необхідно обчислити та сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення.
Єдиний внесок сплачується протягом 10 календарних днів після граничного строку подання Звіту із зазначенням типу форми «ліквідаційна».
Згідно інформаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві Марченко Л.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (ДТП в Дарницькому районі), як ФОП з 27 травня 2004 року до 18 січня 2018 року (дата проведення державної реєстрації припинення), на загальній системі оподаткування.
Станом на 01 жовтня 2013 року територіальним органом ПФУ до ДПІ по ФОП ОСОБА_1 передано недоїмку по єдиному внеску у сумі 614,10 гривні.
Згідно інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кодом платежу 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомога по тимчасовій непрацездатності) обліковуються нарахування згідно поданого «початкового» звіту за 2017 рік від 18 січня 2018 року № 9295736077 на суму 8448 грн., та «ліквідаційного» звіту від 18 січня 2018 року № 9002224863 на суму 704 гривні.
Крім того, в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковуються донарахування єдиного внеску згідно акту перевірки Управління податкового аудиту фізичних осіб від 12 травня 2017 року № 0002231306 на суму 267149,14 грн. та акту від 10 лютого 2020 року № 0010854203 на суму 30383,10 грн., а також донарахування штрафних санкцій за актом перевірки згідно податкового повідомлення рішення № 0005554204 від 12 травня 2017 року у сумі 66954,46 грн.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що податкова перевірка проведена без її відома, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості надати для перевірки наявні у неї документи на підтвердження задекларованих показників податкового обліку, доходів та витрат. Контролюючим органом не вживались заходи щодо встановлення усіх обставин справи здійснення позивачем підприємницької діяльності. В повній мірі первинна документація не досліджувалася, витратна частина не враховувалась та не бралась до уваги взагалі. 
Між тим, колегія суддів зауважує, що позивачем не було подано до суду документів, що свідчать про безпідставне визначення відповідачем боргу на загальну суму 131 549 грн.
Посилання позивача на довідку ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 05 січня 2017 року №116/М/26-51-17-32 про відсутність заборгованості з податків та зборів колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в ній зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів станом на 05 січня 2017 року, в той час як спірна перевірка проводилась за період підприємницької діяльності позивача з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. Вказане стосується і звіту незалежної аудиторської фірми ТОВ «Аудиторська фірма «Київський аудитор» про стан бухгалтерського і податкового обліку ФОП ОСОБА_1 , оскільки перевірялася звітність позивача за 2014-2016 роки.
Відтак, прийняття податковим органом вимоги про сплату недоїмки здійснено з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія),.
Натомість, в ході судового розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що у неї відсутній борг зі сплати єдиного соціального внеску.
З наведеного вбачається, що відповідачем правомірно винесено податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 лютого 2020 року №Ф-063 У та Ф-064 У, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 03 серпня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
          Є.І. Мєзєнцев