СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р.                                                                      Справа № 922/674/21  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя       Істоміна О.А. , суддя  Чернота Л.Ф., 
за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л., 
за участю представників:
позивача – Полухін А.В., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,  посвідчення серія ХА №   128 від 01.07.2019;
відповідача – адвокат Пекареніна О.М., ордер серія АХ № 1063015 від 11.08.2021, свідоцтво серія РН № 1364 від 28.03.2018, посвідчення № 1364    від 28.03.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача – Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства "Охоче" (вх. № 2197Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 15 червня 2021 року (повний текст складено 25.06.2021) у справі № 922/674/21
за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків;
до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства "Охоче", с. Охоче Нововодолазького району Харківської області;
про стягнення 1085777,58 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до СПрАТ "Охоче" про стягнення 1085777,58 грн шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, що полягає у використанні природних ресурсів без відповідних дозволів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Державною екологічною інспекцією у Харківській області в період з 07.12.2018 по 20.12.2018 здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності СПрАТ "Охоче" (відповідача) та за результатами перевірки складено Акт перевірки № 1002\01-04\04-09 від 20.12.2018, який підписаний без зауважень директором СПрАТ "Охоче" Лучко П.М. У ході перевірки встановлено, що в порушення ст. 44, 48 Водного кодексу України СПрАТ "Охоче" в період з 28.11.2018 по 20.12.2018 здійснювало самовільне водокористування за відсутності відповідного дозволу на спеціальне водокористування. Попередній дозвіл на спеціальне водокористування Укр.№ 04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015, який виданий СПрАТ "Охоче" строком до 27.11.2018, втратив чинність. У зв`язку з виявленими порушеннями Інспекцією на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 767/16783 від 14.08.2009, розраховано шкоду, заподіяну відповідачем державі внаслідок самовільного водокористування, в розмірі 6117,78 грн та направлено на адресу відповідача претензію № 07 від 11.01.2019 з вимогою про відшкодування зазначеної шкоди. Відповідач претензію не задовольнив, шкоду за самовільне водокористування не сплатив. Також перевіркою встановлено, що дозвіл на спеціальне водокористування Укр.№ 04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015 з терміном дії до 27.11.2018 виданий СПрАТ "Охоче" з метою передачі води населенню села Охоче Нововодолазького району Харківської області, втім відповідач не отримував спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) у відповідності до ст. 19, 21 Кодексу України про надра та ч. 5 ст. 17 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”. Внаслідок чого СПрАТ "Охоче" в період з 20.12.2015 здійснювало самовільне користування надрами (підземними водами) без відповідного спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).  У зв`язку з виявленими порушеннями позивач на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 767/16783 від 14.08.2009, розрахував шкоду, заподіяну державі внаслідок самовільного користування надрами (підземними водами) у розмірі 1079659,80 грн та направив на адресу відповідача претензію № 12 від 11.02.2019 з вимогою про відшкодування зазначеної шкоди. Відповідач вимогу позивача не задовольнив, шкоду за самовільне користування надрами (підземними водами) не сплатив. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до місцевого господарського  суду з вимогами про стягнення з відповідача шкоди на суму 1085777,58 грн, яка складається з 6117,78 грн шкоди за самовільне водокористування в період з 28.11.2018 по 20.12.2018 та 1079659,80 грн шкоди за самовільне користування надрами (підземними водами) в період з 01.03.2016 по 31.12.2017.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.06.2021 у справі № 922/674/21 (суддя Смірнова О.В.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь держави на р/р UA988999980333179331000020559, УК у Нововодолазькому районі Харківської області, код ЄДРПОУ 37874947, ГУК Харків обл/СТГ Нова Вод/24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", в установі банку - Казначейство України (ЕАП), шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 1085777,58 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 16286,66 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем отримано дозвіл на спеціальне водокористування Укр.№ 04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015, терміном дії до 27.11.2018 та дозвіл на спеціальне водокористування від 21.03.2019 № 647/ХР/49д-19, строком дії до 21.02.2024. Матеріалами справи підтверджено, що в період з 28.11.2018 по 20.12.2018 відповідачем самовільно без відповідного дозволу забрано зі свердловин підземної води в обсязі 1403 куб. м. Згідно з виконаним позивачем розрахунком шкода, заподіяна відповідачем державі внаслідок самовільного водокористування у період з 28.11.2018 по 20.12.2018, складає 6117,78 грн. З дозволу на спеціальне водокористування Укр.№ 04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015 вбачається, що цей дозвіл виданий СПрАТ "Охоче" на джерело водопостачання - підземний водоносний горизонт: 60//ЧЕР/ДНЕПР/0426/0194/, 8 свердловин, з них 3 – резервні. Отже всі 8 свердловин відповідача фактично розташовані за однією адресою та підпадають під визначення "компактно розміщені", тобто є єдиним водозабором. Отже, відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідач повинен видобувати воду в межах до 300 кубічних метрів на добу з водозабору, який складається з восьми свердловин, а не до 300 кубічних метрів на добу із кожної артезіанської свердловини, що також підтверджується встановленим у дозволі на спеціальне водокористування Укр.№ 04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015 єдиним лімітом забору води в обсязі 365,187 куб. м/добу. Відповідач у спірний період видобував корисні копалини з єдиної системи водозабору з перевищенням дозволеного ліміту у розмірі 300 кубічних метрів на добу без спеціального дозволу на користування надрами. Крім того, зі змісту дозволу на спеціальне водокористування Укр.№ 04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015 вбачається, що метою водокористування є господарсько-побутові та сільськогосподарські потреби, передача води населенню села Охоче (пункти 5, 6 дозволу). Отже, вода використовувалась відповідачем також для задоволення потреб населення, що виключає можливість використання підземних вод без отримання відповідного дозволу на користування надрами. Згідно з розрахунком позивача, шкода, заподіяна відповідачем державі внаслідок самовільного користування надрами (підземними водами) у період з 01.03.2016 по 31.12.2017, складає 1079659,80 грн. Тому наявні підстави для покладення на відповідача відповідальності за заподіяну шкоду на загальну суму 1085777,58 грн, яка складається з 6117,78 грн шкоди за самовільне водокористування в період з 28.11.2018 по 20.12.2018 та 1079659,80 грн шкоди за самовільне користування надрами (підземними водами) в період з 01.03.2016 по 31.12.2017 (з урахуванням строків позовної давності).
Повний текст зазначеного рішення складено 25.06.2021.
Відповідач – СпрАТ "Охоче" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, розподілити судові витрати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що СпрАТ "Охоче" не перевищувало встановлений дозволом на спеціальне водокористування №04.01-10-699 від 26.11.2015 ліміт на забір води - 132898 тис. куб.м./рік та 365,187 куб.м/добу та встановлений ст. 23 Кодексу України про надра (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ліміт на забір води - 300 куб.м/добу. Посилається на те, що на балансі та в експлуатації відповідача перебувають 8 артезіанських свердловин, які розташовані в селі Охоче Нововодолазького району Харківської області, але станом на час проведення перевірки позивачем СпрАТ "Охоче" використовувало для видобутку води лише 4 свердловини, які, як вважає відповідач, є окремими водозаборами. Зазначає, що середньорічне видобування води з 4-х свердловин за 2016, 2017 роки становило 132800 м куб., тобто 364 м куб. на добу, що становить навантаження на кожну свердловину - 91 м куб. на добу. Весь обсяг видобутої води в спірний період був використаний для задоволення власних потреб відповідача та для передачі (водопостачання) мешканцям села Охоче.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 у справі № 922/674/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, встановлено строк до 13.08.2021 для подання відзиву, заяв та клопотань по апеляційній скарзі, призначено справу до розгляду на 17.08.2021 об 11:00.
На виконання зазначеної ухвали позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області 02.08.2021 за вх. № 8803 подав відзив, в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що чинним законодавством передбачено обов`язок відповідача,  як особи, яка використовує підземну воду для забезпечення потреб споживачів (населення села Охоче), отримання дозволу на спеціальне водокористування, в якому визначено строки та ліміти водокористування, а також обов`язок отримання спеціального дозволу на користування надрами, який дає право на видобування підземних вод. Відповідач у спірні періоди видобував підземні води без дозволів на спеціальне водокористування та на користування надрами. З посиланням на п. 1.5.4 Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ питних і технічних підземних вод, затвердженої наказом Державної комісії України по запасах корисних копалин (ДКЗ України) при Комітеті України з питань геології та використання надр від 04.02.2000 за № 23 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.02.2000 за № 109/4330, зазначає, що СпрАТ "Охоче" здійснює видобування підземних вод з 8 свердловин, які розміщені на території села Охоче Нововодолазького району Харківської області та являються єдиним водозабором. Таким чином відповідач безпідставно відокремлює добовий обсяг використаної води по кожній з 8 свердловин, оскільки відповідно до єдиного ліміту забору підземних вод – 365,187 м куб./добу, встановленого дозволом на спеціальне водокористування № 04.01-10-699 від 26.11.2015, відповідач повинен видобувати воду в межах до 365,187 кубічних метрів на добу з водозабору, який складається з восьми свердловин, а не до 365,187 кубічних метрів на добу із кожної свердловини, втім перевищує встановлений добовий ліміт, що підтверджується звітами СпрАТ "Охоче" за 2016, 2017 роки форми № 2ТП-водгосп, в яких відповідач обліковує 8 свердловин як одне джерело водопостачання (водозабір).
В судовому засіданні 17.08.2021 оголошено перерву до 07.09.2021 о 14:10.
Позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області до початку судового засідання 31.08.2021 за вх. № 10092 через канцелярію суду подав для приєднання до матеріалів справи письмові пояснення з додатковими доказами, які не подавались до суду першої інстанції, а саме: копії листа Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області від 27.08.2021 № 1120/06-12 з додатками до зазначеного листа та копії постанови Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 у справі № 922/4102/19.   
Відповідач - СпрАТ "Охоче" до початку судового засідання 31.08.2021 за вх. № 10089 через канцелярію суду подав для приєднання до матеріалів справи письмові пояснення з додатковими доказами, які не були подані до суду першої інстанції, а саме: копій договорів на постачання води за 2016, 2017 та 2018 роки, укладених з Охоченською сільською радою та копії листа від 01.02.2019 № 43-697.
Крім того, відповідач - СпрАТ "Охоче" 06.09.2021 за вх. № 10275 через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить відмовити позивачу в долученні додаткових доказів.
За приписами чч. 1, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
На підставі зазначеного колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для долучення до матеріалів справи документів,  поданих позивачем 31.08.2021 за вх. № 10092 та відповідачем 31.08.2021 за вх. № 10089, оскільки вказані документи не були предметом розгляду під час розгляду справи в суді першої інстанції, заявниками не надано належних обґрунтувань та доказів поважності причин щодо неможливості подати зазначені документи суду першої інстанції. 
Представник відповідача в судовому засіданні 07.09.2021 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2021 підтримав відзив на  апеляційну скаргу.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи сторін, викладені в апеляційні скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача в судових засіданнях, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосуванням норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, зважаючи на таке.
Статтею 20-2 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, має компетенцію, зокрема: вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів; бути позивачем та відповідачем у судах; пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (далі - Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Положення про Державну екологічну інспекцію від 19.04.2017 № 275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону земель, надр, зокрема щодо використання та охорони надр, а також щодо наявності та додержання умов дозволів та лімітів забору і використання води.
Підпунктами 8, 9, 10 пункту 4 Положення про Державну екологічну інспекцію від 19.04.2017 № 275 встановлено, що Держекоінспекція пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами; вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах; вживає відповідно до закону заходів щодо припинення самовільного користування надрами          
У відповідності до п. 7 Положення про Державну екологічну інспекцію від 19.04.2017 № 275, Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 11.08.2017 № 312, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.09.2017 за № 1080/30948, Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.
Отже, Державна екологічна інспекція у Харківській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України і входить до сфери його управління.
На підставі пунктів 6, 7 розділу 2 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 11.08.2017 № 312, Інспекція, розраховує розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції. Вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.
Таким чином, Державна екологічна інспекція у Харківській області, яка реалізує повноваження Державної екологічної інспекції України у межах Харківській області, є органом, уповноваженим здійснювати захист порушених інтересів держави зокрема щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу та наділена повноваженнями виступати позивачем у суді із вимогами про відшкодування збитків заподіяних внаслідок порушення водного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що Державною екологічною інспекцією у Харківській області (позивачем) в період з 07.12.2018 по 20.12.2018 відповідно до ст. 20-2 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, ст.ст. 4, 5, 7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” та наказу від 27.11.2018 № 1002/01-04 здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності СПрАТ "Охоче" (відповідача). За результатами перевірки позивачем складено Акт перевірки № 1002\01-04\04-09 від 20.12.2018, який підписаний директором СПрАТ "Охоче" Лучко П.М. без зауважень (а.с. 17-19).
Пунктом 1 частини VI акту перевірки № 1002\01-04\04-09 від 20.12.2018 встановлено порушення відповідачем ст. 44, 48 Водного Кодексу України, а  саме: 
-           СПрАТ "Охоче" здійснює водопостачання з 8 артезіанських свердловин глибиною від 120 до 140 м на підставі дозволу на спеціальне водокористування Укр. № 04.01-10-699 А/Хар. від 26.11.2015, терміном дії до 27.11.2018, який втратив чинність. Тобто СПрАТ "Охоче" з 28.11.2018 здійснює забір води зі свердловин без дозволу на спеціальне водокористування. На час проведення перевірки підприємством не надано інформації щодо кількості забраної води зі свердловин в період з 28.11.2018 по 20.12.2018.
Частиною 1    ст. 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
За приписами ч. 1 ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.
Згідно зі ст. 1 Водного кодексу України, водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.
Статтею 42 Водного кодексу України встановлено, що водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.
Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними.
Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води.
Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їхні системи на підставі договору про водопостачання (поставку води) та/або про водовідведення без отримання дозволу на спеціальне водокористування.
Забір та використання води із каналів, водогонів (водопроводів) міжбасейнового та внутрішньобасейнового перерозподілу водних ресурсів здійснюються на підставі дозволу на спеціальне водокористування та договору про водопостачання (поставку води), укладеного з підприємствами та організаціями, які забезпечують перекидання води у маловодні регіони. 
Відповідно до пп. 3, 9 ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі, зокрема  зобов`язані дотримуватись встановлених лімітів забору і використання води та    здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.
Права водокористувачів, які здійснюють спеціальне водокористування, можуть бути обмежені органом, який видав дозвіл на спеціальне водокористування чи надав водний об`єкт у користування або в оренду (ст. 45 Водного кодексу України).
Водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне (ст. 46 Водного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Водного Кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. 
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Водного Кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у т.ч. для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.
Ст. 49 Водного Кодексу України передбачено, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.
Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. 
Отже, положеннями ст. 44, 49 прямо передбачено обов`язок щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування відповідачем - СпрАТ "Охоче", який є водокористувачем та здійснює забір води з 8 артезіанських свердловин для власних господарсько-побутових та сільськогосподарських потреб, а також здійснює водопостачання населенню села Охоче.
Відповідно до п. 6 ст. 110 Водного кодексу України, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні в недоотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.   
Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783 (із змінами згідно Наказу Мінприроди України від 13.10.2015 № 367) Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів. 
Згідно з абз. 4 п. 1.2 Методики від 20.07.2009 № 389, ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у двох випадках правопорушень: 1) самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)); 2) перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.
Відповідно до п. 1.7 Методики від 20.07.2009 № 389, самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.
Порядок розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) визначений розділом ІХ Методики від 20.07.2009 № 389.
Згідно з п. 9.1 Методики від 20.07.2009 № 389, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою: Зсам = 5 Ч W Ч Тар (грн), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м-3; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.
Тобто, вказаним пунктом Методики визначено єдину формулу, по якій здійснюється розрахунок розміру шкоди в разі відсутності дозвільних документів та в разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.
Відповідно до п. 9.2 Методики від 20.07.2009 № 389, фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).
Таким чином, зважаючи на приписи ст.ст. 44, 110 Водного Кодексу України та пп. 9.1, 9.2 Методики від 20.07.2009 № 389, під час здійснення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) та при здійсненні розрахунку розміру відшкодування збитків у зв`язку з відсутністю дозвільних документів на підставі Методики від 20.07.2009 № 389 Державна екологічна інспекція у Харківській області не повинна встановлювати факт перевищення ліміту забору води, встановленого у відповідному дозволі.  
У матеріалах справи міститься копія дозволу на спеціальне водокористування Укр. № 04.01-10-699 А/Хар. Від 26.11.2015 (а.с. 52-54), виданого СПрАТ "Охоче" Департаментом екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації на джерело водопостачання - підземний водоносний горизонт: 60//ЧЕР/ДНЕПР/0426/0194/, 8 свердловин, з них 3 – резервні, метою водокористування є господарсько-побутові та сільськогосподарські потреби, передача води населенню села Охоче (пункти 5, 6 дозволу).
Дозвіл на спеціальне водокористування Укр. № 04.01-10-699 А/Хар. Від 26.11.2015 виданий строком до 27.11.2018, тобто зазначений дозвіл втратив чинність з 28.11.2018.
Згідно з даними порталу електронних послуг Державного агентства водних ресурсів України, 21.03.2019 СПрАТ "Охоче" отримало новий дозвіл на спеціальне водокористування № 647/ХР/49д-19 зі строком дії до 21.02.2024.
Таким чином, з 28.11.2018 по 20.03.2019 СПрАТ "Охоче" здійснювало забір води зі свердловин без дозволу на спеціальне водокористування. 
З довідки СПрАТ "Охоче" від 08.01.2019 № 1 вбачається, що за період з 28.11.2018 по 20.12.2018 відповідачем було використано води в обсязі 1403 м куб. (а.с. 45).
У зв`язку з виявленим порушенням, з урахуванням норм передбачених п. 9 Методики від 20.07.2009 № 389 та довідки від 08.01.2019 № 1, позивачем здійснено розрахунок розміру збитку, обумовленого самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування від 11.01.2019 (а.с. 43), згідно з яким шкода, заподіяна державі відповідачем внаслідок самовільного водокористування за відсутності дозволу на спеціальне водокористування в період з 28.11.2018 по 20.12.2018 складає 6117,78 грн. Зазначений розрахунок разом із претензією № 07 від 11.01.2019 про відшкодування шкоди в розмірі 6117,78 грн (а.с. 41-42) позивач направив на адресу відповідача поштовим листом з рекомендованим повідомленням № 6326200068135. Відповідач претензію та розрахунок розміру збитку отримав 24.01.2019 (а.с. 44), але вимоги позивача про відшкодування шкоди не виконав.
Згідно зі    ст. 66 Конституції України,    кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до ч. 4 ст. 68 зазначеного Закону, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Ст. 69 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у    ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі   ст. 1172 Цивільного кодексу України,   юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. 
Для відшкодування завданої шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Наявність вини в діях СПрАТ "Охоче" (відповідача) підтверджується Актом перевірки № 1002\01-04\04-09 від 20.12.2018. Зазначений акт підписаний директором СПрАТ "Охоче" Лучко П.М. без зауважень. Доказів оскарження зазначеного акту у встановленому порядку відповідачем не надано.
З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з СПрАТ "Охоче" на користь держави 6117,78 грн шкоди за самовільне водокористування в період з 28.11.2018 по 20.12.2018 
Пунктом 20 частини VI акту перевірки № 1002\01-04\04-09 від 20.12.2018 встановлено порушення відповідачем ст. 19, 21 Кодексу України «Про надра», а  саме: 
-           згідно звітності державного обліку водокористування по формі № 2ТП-водгосп (річна) про використання води СпрАТ "Охоче" за 2016 рік забрано з артезіанських свердловин – 132,8 тис. м куб., за 2017 рік – 132,8 тис. м куб., за 2018 рік - на час перевірки звітність ще не подавалась;
-           таким чином, підприємство перевищило обсяг видобування підземних вод у розмірі 300 м куб. на добу;
-           відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра  (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу;
-           тобто отримання СпрАТ "Охоче" спеціального дозволу на користування надрами є обов`язковим. СпрАТ "Охоче" з 20.12.2015 здійснювало самовільне користування надрами зі свердловин без спеціального дозволу на видобування підземних вод;
-           також при перевірці встановлено, що СпрАТ "Охоче" не є сільськогосподарським товаровиробником, частка сільськогосподарського товаровиробництва якого за попередній податковий (звітній) рік дорівнює або перевищує 75%;
- згідно з інформацією СпрАТ "Охоче", кількість забраної води зі свердловин підприємства складає:
з 20.12.2015 по 21.12.2015 – 3200 м куб.;
за 2016 рік - 132800 м куб.;
за 2017 рік - 132800 м куб.;
з 01.01.2018 по 27.11.2018 - 74653 м куб.;
з 28.11.2018 по 20.12.2018 – на час перевірки інформацію не надано.
Згідно з пунктом 25 частини VI акту перевірки № 1002\01-04\04-09 від 20.12.2018, в порушення ст. 125,126 Земельного кодексу України СпрАТ "Охоче" не надано документи, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою та їх державної реєстрації.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Водного кодексу України, підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі статтями 1, 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.
Під час здійснення спеціального водокористування для задоволення питних і побутових потреб населення в порядку централізованого водопостачання підприємства, установи та організації, у віданні яких перебувають питні та господарсько-побутові водопроводи, здійснюють забір води безпосередньо з водних об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку проектів водозабірних споруд, нормативів якості води і дозволів на спеціальне водокористування (ст. 59 Водного кодексу України).
Під час використання води для питних і господарсько-побутових потреб населення в порядку нецентралізованого водопостачання юридичні і фізичні особи здійснюють її забір безпосередньо з поверхневих або підземних водних об`єктів у порядку загального і спеціального водокористування (ст. 60 Водного кодексу України).
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність відповідно до порядку спеціального водокористування, пов`язаного із застосуванням водопровідних мереж, споруд, технічних пристроїв для забору води безпосередньо з водних об`єктів. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У дозволі на спеціальне водокористування визначаються ліміти та строки спеціального водокористування. Строки спеціального водокористування встановлюються органом, який видає дозвіл на спеціальне водокористування. У разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.
Згідно з ст. 16 Кодексу України про надра, користування надрами здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.
Статтею 19 Кодексу України про надра встановлено, що надання надр у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам здійснюється лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.
Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра, у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених ст. 23 цього ж Кодексу.
Таким чином, з огляду на положення п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України, ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра та ст. 17 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", відповідач - СпрАТ "Охоче" для видобування підземних вод поряд з дозволом на спеціальне водокористування повинен також отримати і спеціальний дозвіл на користування надрами.
Разом з тим, ст. 23 Кодексу України про надра передбачено, що  землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.
Отже, суб`єкти господарювання мають право здійснювати видобування підземних вод, зокрема для централізованого господарсько-питного водопостачання, що є спеціальним водокористуванням для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення, без отримання спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу.
Судова колегія не погоджується з посиланням відповідача на те, що 8 свердловин, з яких він здійснював забір води у спірний період з 01.03.2016 по 31.12.2017, є окремими водозаборами та добовий забір води з кожного водного об`єкта не перевищував ліміт 300 куб. м на добу, зважаючи на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Водного кодексу України, водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт); водозабір - це споруда або пристрій для забору води з водного об`єкта.
Пунктом 1.5.4 Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ питних і технічних підземних вод, затвердженої наказом Державної комісії України по запасах корисних копалин (ДКЗ України) при Комітеті України з питань геології та використання надр від 04.02.2000 за № 23 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.02.2000 за № 109/4330, визначено, що водозабір підземних вод може складатися з однієї або групи компактно розміщених водозабірних споруд (свердловин, колодязів, каптажів).
Згідно з п. 1.5.8 зазначеної Інструкції, ділянка родовища підземних вод - просторово обмежена частина родовища підземних вод, у межах якої існують сприятливі умови для видобутку підземних вод окремим водозабором.
Відповідно до пп. 2.3, 2.5 зазначеної Інструкції, підземні питні води належить використовувати насамперед для задоволення потреб питного і господарсько-побутового водопостачання населення, а також харчової промисловості й тваринництва. Використання підземних вод питної якості для задоволення потреб технічного водопостачання допускається в районах, де існують достатні    перспективні або прогнозні ресурси    питних підземних вод або відсутні поверхневі джерела технічного водопостачання за узгодженням з органами, що здійснюють державне управління в галузі використання й охорони підземних вод.
Оскільки видобування підземних вод як корисної копалини загальнодержавного значення згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 здійснюється з ділянок надр, межі яких визначаються координатами родовища або його ділянки, то продуктивність водозабору до 300 м куб. на добу стосується фактичного видобування підземних вод з однієї ділянки надр незалежно від кількості земельних ділянок, на яких розташований єдиний водозабір, а також кількості свердловин єдиного водозабору.
Як вбачається з дозволу на спеціальне водокористування Укр.№04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015, джерелом водопостачання або водокористувача, із системи водопостачання (водовідведення) якого здійснюється забір води, зазначено як підземний водоносний горизонт: 60//ЧЕР/ДНЕПР/0426/0194/, 8 свердловин, з них 3 - резервні, тобто єдиний водозабір.
Отже, всі свердловини відповідача фактично розташовані за однією адресою, тому підпадають під визначення "компактно розміщені".
Таким чином, відповідач повинен видобувати воду в межах до 300 кубічних метрів на добу з водозабору, який складається з 8 свердловин, а не до 300 кубічних метрів на добу із кожної з цих свердловин, що підтверджується єдиним лімітом забору води в обсязі 365,187 куб. м на добу, встановленим у дозволі на спеціальне водокористування Укр. № 04.01-10-699 А/Хар від 26.11.2015, який виданий на єдину систему водозабору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 08.04.2020 у справі № 825/641/17.
Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 16.03.2015 № 78, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.04.2015 за № 382/26827 затверджено Порядок ведення державного обліку водокористування.
Відповідно до пп. 4.1 та 4.2 зазначеного Порядку, Таблиця 1 Звіту призначена для обліку об`ємів води, забраної із природних джерел, одержаної від інших водокористувачів, використаної водокористувачем і переданої іншим водокористувачам для використання та (або) скиду, а також втраченої при транспортуванні.
У графі "Б" зазначається назва джерела водопостачання або водокористувача, із системи водопостачання (водовідведення) якого отримано воду.
Кожне джерело вказується в окремому рядку. Крім того, в окремому рядку вказується водокористувач, від якого отримано воду для очистки, скиду або використання водокористувачем, що звітує.
Пунктами 1.12 та 1.13 Порядку встановлено, що Звіт підписується водокористувачем (уповноваженою особою водокористувача) та скріплюється печаткою (за наявності). Особа, що підписала Звіт, забезпечує правильність складання Звіту, достовірність наведених у ньому даних і своєчасне його подання.
Відповідно до звітів СпрАТ "Охоче" за 2016, 2017 роки форми № 2ТП-водгосп, відповідач обліковує 8 свердловин як одне джерело водопостачання (водозабір).
З довідки СПрАТ "Охоче" від 19.12.2018 № 282 (а.с. 46) вбачається, що за період з 20.12.2015 по 27.11.2018 відповідачем було використано води в обсязі:
з 20.12.2015 по 21.12.2015 – 3200 м куб.;
за 2016 рік - 132800 м куб.;
за 2017 рік - 132800 м куб.;
з 01.01.2018 по 27.11.2018 - 74653 м куб.
Зважаючи на викладене, ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра не може бути застосована до господарської діяльності відповідача, оскільки добовий ліміт забору надр (підземної води) останнього перевищував дозволений вказаною статтею ліміт у розмірі 300 м3/добу.
Крім того, ч. 2 ст. 23 Кодексу України про надра, передбачено, що землевласники і землекористувачі, які є сільськогосподарськими товаровиробниками. частка сільськогосподарського товаровиробництва яких за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води (крім мінеральних) для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб.
Зі змісту наявного в матеріалах справи дозволу на спеціальне водокористування від 26.11.2015 Укр. № 04.01-10-699 А/Хар вбачається, що метою водокористування є господарсько-побутові та сільськогосподарські потреби, передача води населенню (п. 5 дозволу). Пунктом 6 зазначеного дозволу встановлено, що передача води здійснюється населенню с. Охоче.
Тобто відповідач здійснював забір води, зокрема для задоволення потреб населення, що виключає можливість використання підземних вод без отримання відповідного дозволу на користування надрами, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 23 Кодексу України про надра, та спростовує посилання відповідача на те, що він мав право без спеціального дозволу видобувати підземні води.
У зв`язку з виявленим порушенням, з урахуванням норм передбачених п. 9 Методики від 20.07.2009 № 389 та довідки від 19.12.2018 № 282, позивачем здійснено розрахунок розміру збитку, заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води), згідно з яким розмір шкоди за самовільне користування надрами (підземними водами) в період з 01.03.2016 по 31.12.2017 складає 1079659,80 грн (а.с. 49). Зазначений розрахунок направлено відповідачу разом із претензією № 12 від 11.02.2019 з вимогою про відшкодування шкоди в сумі 1079659,80 грн (а.с. 47-58). Вказану претензію відповідач отримав 16.02.2019, що підтверджується копією зворотного поштового рекомендованого повідомлення № 6102227460589 (а.с. 50), проте не сплатив шкоду, заподіяну державі внаслідок самовільного користування надрами.
Крім того, 26.12.2018 з метою усунення порушень природоохоронного законодавства виявлених під час здійснення планового заходу - перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, Інспекцією винесено на адресу відповідача припис № 111/04-09, пунктом 22 якого зобов`язано керівника підприємства отримати спеціальний дозвіл на користування надрами. Відповідач не оскаржував вказаний припис.
Також 04.01.2019 Інспекцією складено протокол про адміністративне правопорушення № 002378 стосовно директора відповідача - Лучко П.М. та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 14.01.2019 № 14/04-06, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.ст. 47,48 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Вказаний штраф сплачено у повному обсягу (постанова про закінчення виконавчого провадження від 05.04.2019).
Відповідно до ч. 5 ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Тобто, у випадках накладення адміністративних стягнень за невиконання вимог природоохоронного законодавства  на  відповідальних  посадових осіб підприємств, накладений штраф хоча й має матеріальний характер, але є заходом відповідальності, а не відшкодування  шкоди. 
У матеріалах справи відсутні докази відшкодування відповідачем шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства у розмірі 1085777,58 грн. Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з СПрАТ "Охоче" на користь держави 1085777,58 грн шкоди за самовільне користування надрами (підземними водами) в період з 01.03.2016 по 31.12.2017.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За приписами чч. 1, 2 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
У відповідності до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні, відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2021 у справі № 922/674/21 залишається без змін.
Зважаючи на приписи ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 129, ч. 1 ст. 254, ст.ст. 269,    270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача – Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства "Охоче" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 15 червня 2021 року по справі № 922/674/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 09.09.2021. 

Головуючий суддя                                                                    Н.М. Пелипенко

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота