Постанова
Іменем України
 
21 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 564/2231/15
провадження № 61-8390св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору.
 
Позовна заява мотивована тим, що 03 жовтня 2007 року між позивачем та ВАТ АБ «Укргазбанк» (найменування було змінено на ПАТ АБ «Укргазбанк») було укладено договір про надання іпотечного кредиту № 130/07/К-Ф.
 
Зазначає, що вказаний договір укладений з суттєвими порушеннями істотних умов договору, встановлених законодавством України, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, всупереч існуючих норм і вимог закону.
 
Відповідач не здійснив детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.
 
Не навів належний графік платежів згідно зі строковістю, зазначеною у договорі (щомісяця), у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших зобов`язань споживача з розписаною сукупною вартістю кредиту за кожним платіжним періодом.
 
У договорі не зазначені вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, не визначено реальну процентну ставку, не вказано належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді.
 
У момент укладення кредитного договору позивач була введена в оману з використанням нечесної підприємницької практики, а умови договору не відповідали її внутрішній волі.
 
Просила суд визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку та визнати недійсними кредитний договір № 130/07/К-Ф, який укладений 03 жовтня 2007 року між нею та ПАТ АБ «Укргазбанк» та договір іпотеки від 03 жовтня 2007 року № 130/07/І-Ф та скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О. В. шляхом виключення запису № 2950 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та стягнути понесені судові витрати.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2019 року у складі судді Олійника П. В. позов задоволено.
 
Визнано недійсним з дати укладення кредитний договір від 03 жовтня 2007 року № 130/07/К-Ф, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 .
 
Визнано недійсним з дати укладення договір іпотеки від 03 жовтня 2007 року № 130/07/К-Ф, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 шляхом виключення запису № 2950 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що банк, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи недобросовісно та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для неї умовах, з якими позичальник як споживач, була позбавлена можливості ознайомитись та оцінити належно. Тому з урахуванням наведеного суд погодився з доводами позивача, що позивач підписавши кредитний договір, хоча і підтвердила свій намір на отримання банківського кредиту, однак, таке її волевиявлення не було вільним та спрямованим на настання реальних правових наслідків саме на таких умовах. Банк під час укладання кредитного договору приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та ефективної (реальної) відсоткової ставки за цим договором, а також те, що всі розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь банку, суд вважає це умислом у діях банку з метою отримання ним прихованого прибутку.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2020 року рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2019 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір, сплачений за розгляд справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 5 481,00 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії ПАТ АБ «Укргазбанк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню ОСОБА_1 , а також про наявність у таких діях умислу, спрямованого на введення її в оману.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2020 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про компенсування судових витрат за рахунок держави.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Костопільського районного суду Рівненської області.
 
02 липня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 05 липня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 12 липня 2021 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ткачук О. С.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.
 
У касаційній скарзі зазначається, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, тобто виступила як споживач послуг банку, а тому вона звільняється від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Доводи інших учасників справи
 
У червні 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» надіслало відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції є обґрунтованою, законною та такою, що відповідає дійсним обставинам справи. Просить касаційну скаргу залишити в силі, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що 03 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 130/07/К-Ф, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 28 000,00 дол.США на строк з 03 жовтня 2007 року по 02 жовтня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних (т. 1 а. с. 7).
 
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 03 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 130/07/І-Ф, за яким ОСОБА_1 передала у іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 30,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю у 200 900,00 грн (т. 1 а. с. 15).
 
18 червня 2008 року та 10 вересня 2008 року між сторонами було укладено додатковий договір № 2 та додатковий договір № 3 до кредитного договору від 03 жовтня 2007 року № 130/07/К-Ф, згідно умов яких положення пункту 1.1 розділу І «Предмет договору» викладено у новій редакції у зв`язку із збільшенням суми кредиту (т. 1 а. с. 12, 13).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Відповідно до частин першої і тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статі 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
 
Споживач фінансових послуг - це фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
 
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
 
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначений перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз наведених норм дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
 
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг для певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
 
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу.
 
Усі стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушеного права.
 
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) та постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 761/34013/16-ц (провадження № 61-34528св18), від 31 березня 2021 року у справі № 466/8526/14-ц (провадження №  61-11554св19) та від 07 квітня 2021 року у справі № 569/8539/17 (провадження №  61-13186св20).
 
Апеляційний суд зазначених висновків Верховного Суду не врахував та помилково стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір, сплачений за розгляд справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 5 481,00 грн.
 
Ураховуючи, що  ОСОБА_1  звільнена від сплати судового збору в силу вимог закону, указана сума підлягає компенсації ПАТ АБ «Укргазбанк»за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, як це передбачено частина сьомою статті 141 ЦПК України.
 
Таким чином, постанова апеляційного суду в частині стягнення з  ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5 481,00 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про компенсацію указаної суми за рахунок держави.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати і ухвалити в цій частинінове рішення.
 
Судові витрати, понесені публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 5 481,00 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             В. С. Висоцька 

Судді:                                                                                                        А. І. Грушицький
                                                                                                                                               І. В. Литвиненко                                                                                                                        Є. В. Петров                                                                                                          О. С. Ткачук