УХВАЛА
26 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 240/9100/20
адміністративне провадження № К/9901/29144/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», Міністерства юстиції України, в якому позивач просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення комісії державної установи Генеральної дирекції Державної кримінально-виконавчої служби України, оформлене протоколом №3-20 від 06.03.2020 про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850;
-зобов`язати державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» подати матеріали до Міністерства юстиції України про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно п.4 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію», Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850;
-зобов`язати Міністерство юстиції України розглянути та призначити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги відповідно п. 4 ст. 97 Закону України "Про національну поліцію", Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, оформлене протоколом від 06.03.2020 №3-20, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності.
Зобов`язано державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» скласти та надіслати до Міністерства юстиції України висновок щодо можливості призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності.
Зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути документи та прийняти одне з рішень, передбачених пунктом 9 Порядку №850, про призначення або про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 скасовано, та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", її комісії оформлене протоколом №3-20 від 06.03.2020 про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.
Зобов`язано державну установу "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" подати матеріали до Міністерства юстиції України про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності відповідно до Закону України "Про національну поліцію", Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого  наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016.
Зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, та прийняти рішення за наслідком такого розгляду відповідно до  Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з цими судовими рішеннями, Міністерство юстиції України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.
Предметом розгляду в цій справі є оскарження рішення відповідача про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Таким чином, спір у даній справі виник з приводу оскарження фізичними особами рішення та дій суб`єкта владних повноважень, що стосуються призначення соціальних виплат.
Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.
Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження у справі, дослідила додані до скарги матеріали і дійшла висновку про наступне.
Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За змістом пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Таким чином, справа в силу пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності.
Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах,  розглянутих  за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Судові рішення, ухвалені у справах незначної складності, підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, виключний перелік яких передбачений підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржник покликається на те, що справа має виняткове значення для особи, яка подає касаційну скаргу.
Колегія суддів не може взяти до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки твердження скаржника про те, що справа становить виняткове значення для нього не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів. А тому посилання скаржника на існування обставин визначених пп. «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України має загальний характер та притаманне кожній аналогічній справі.
При цьому використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не викладені належним чином передбачені частиною п`ятою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржується судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 19 грудня 1997 року, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Суд також враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09 жовтня 2018 року (заява № 26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа  розглянута  судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	С.Г. Стеценко Т.Г. Стрелець  Л.В. Тацій