П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1775/21	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, прийняте у складі суду судді Василяки Д.К. в місті Херсон по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанови про накладення штрафів, винесені державним виконавцем Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пустовою Т.М. у виконавчому провадженні № 9853366 від 31.08.2018 року на суму 31799,79 грн., від 02.09.2019 року на суму 3312,72 грн., від 18.09.2020 року на суму 49223,42 грн.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано постанову Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 31.08.2018 року   ВП № 9853366 на суму 31799,79 грн. Визнано протиправною та скасовано постанову Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 02.09.2019 року   ВП № 9853366 на суму 3312,72 грн. Визнано протиправною та скасовано постанову Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 18.09.2020 року   ВП №9853366   на суму 49223,42 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Каховський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що при винесенні зазначеного рішення судом першої інстанції допущено неправильне тлумачення норм чинного законодавства, тому просить скасувати оскаржуване рішення, визнати правомірним винесення постанов про накладення штрафів та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що постанова про відкриття виконавчого провадження 20.10.2008 року була направлена за адресою, що вказана у виконавчому документі, водночас відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент відкриття даного виконавчого провадження) боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Апелянт звертає увагу, що порядок накладення штрафу боржника за наявності заборгованості зі сплати аліментів регулюється частиною 14  статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», якою і керувався державний виконавець.
На думку апелянта, позивач пропустив строк на оскарження постанов про накладення штрафів, оскільки в позовні заяві ним було вказано, що заяву ще 09.03.2021 року, при цьому стверджуючи, що про виконавче провадження № 9853366 дізнався 16.04.2021 року після отримання у Нижньосірогозькому районному ВДВС розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, після чого звернувся до відповідача із заявою про видачу завірених копії постанов про накладення штрафів у виконавчому провадженні № 9853366. Крім того, апелянт не погоджується із посиланнями суду першої інстанції на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15.02.2021 року № 2-1964/08, оскільки вказана ухвала була винесена вже після винесення постанов про накладення штрафів на боржника і, до того ж, була відсутня в матеріалах виконавчого провадження та про її існування сторонами виконавчого провадження не було повідомлено державного виконавця.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.10.2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 9853366 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1964/2008, виданого 06.10.2008 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2008 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до виконавчого документа, який містить в матеріалах справи   адреса проживання боржника АДРЕСА_1 .
В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду по сплаті аліментів накладалися арешти на кошти та майно боржника.
Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13.02.2012 року змінено стягувача у виконавчому провадженні, у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_1 позбавлені батьківських прав на дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
31.08.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 31 799,79 грн. та направлено за вих. № 13792/13.12-29 від 31.08.2018 року за адресою, що вказана у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ).
02.09.2019 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 3 312,72 грн. та направлено за вих. № 15881/14.12-29 від 02.09.2019 року за адресою, що вказана у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ).
18.09.2020 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 49 223,42 грн, у розмірі 50% від заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість станом на 01.09.2020 року складала 98 446.83 грн.) та направлено за вих. № 146-32/27278 від 18.09.2020 року за адресою, що вказана у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ).
Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів боржника ОСОБА_8 , з урахуванням сплачених коштів у добровільному порядку у розмірі 7960,38 грн., станом на 12.12.2015 року складає 34417,26 грн.       
Вказані постанови про накладення штрафу   позивач вважає протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що при винесені спірних постанов про накладення штрафу, відповідач керувався змістом резолютивної частини   виконавчого документу в якому було допущено помилку, у зв`язку із чим сума штрафу нараховувалась на заборгованість, яка виникла по стягненню аліментів на двох дітей. З урахуванням того, що помилка була виправлена, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних постанов про накладення штрафу з огляду на невідповідність передбаченим ч. 2  ст. 2 КАС України  критеріям обґрунтованості та пропорційності індивідуального акта суб`єкта владних повноважень.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII) та п.п. 1 та 16 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 71 Закону №1404-VIII передбачено порядок примусового стягнення аліментів.
Положеннями ч.1 ст. 71 Закону №1404-VIII передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Відповідно до ч.14 ст. 71 Закону №1404-VIII, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
З системного аналізу положень ст. 71 Закону №1404-VIII судом апеляційної інстанції вбачається, що право державного виконавця накладати штраф за наявності заборгованості зі сплати аліментів безпосередньо пов`язаний із загальною сумою заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої повинен перевищувати суму відповідних платежів за відповідну кількість років.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 вересня 2008 року по справі № 2-1964/08, було зокрема стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Целінне Целінського району Курганської області аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму   для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 26.06.2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27).
Водночас, 06 жовтня 2008 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області було видано виконавчий лист, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Целінне Целінського району Курганської області аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2  на користь ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму   для дитини відповідного віку починаючи з 26.06.2008 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 28).
Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15.02.2021 року     № 2-1964/08 виправлено описку у виконавчому листі   виданого Каховським міськрайонним   судом Херсонської області від 06.10.2008 року по цивільній справі № 2-1964/08, шляхом   виключення обов`язку   по стягненню з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму   для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 26.06.2008 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 30).
Таким чином, як вірно зазначає суд першої інстанції, при винесені спірних постанов про накладення штрафу, відповідач керувався змістом резолютивної частини  виконавчого документу, в якому було допущено помилку, у зв`язку із чим сума штрафу нараховувалась на заборгованість, яка виникла по стягненню аліментів на двох дітей.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.  
У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».
У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».
Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки саме державним органом, у даному випадку Каховським міськрайонним судом Херсонської області, було допущено помилку при оформленні виконавчого документу, яка полягає у його невідповідності резолютивній частині рішення суду, а також враховуючи, що право державного виконавця накладати штраф за наявності заборгованості зі сплати аліментів безпосередньо пов`язаний із загальною сумою заборгованості зі сплати аліментів, яка розраховувалась невірно, оскаржувані постанови про накладенні штрафів є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що повноваження щодо застосування штрафних санкцій згідно положень ст. 71 Закону №1404-VIII під час примусового виконання судових рішень, є дискреційним повноваженням органів виконавчої служби.  Водночас, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у КАС України критеріям, не може підміняти уповноважений орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.  
Таким чином, при неправомірному визначенні органом виконавчої служби суми штрафу, відповідна постанова підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки суд не уповноважений перебирати на себе дискреційні повноваження контролюючого органу з обчислення грошових зобов`язань.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що ухвала Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15.02.2021 року № 2-1964/08 була винесена вже після винесення постанов про накладення штрафів на боржника і, до того ж, була відсутня в матеріалах виконавчого провадження. 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що норми чинного законодавства не обмежують право позивача на подання до суду доказів, які стосуються предмету доказування у межах справи, але були створені після винесення оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень. На переконання суду, право оскаржувати рішення суб`єкта владних повноважень та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження своєї правової позиції надається позивачу на усіх стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження, порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а також порушення справедливого балансу.
При цьому колегія суддів наголошує, що правомірність дій державних виконавців не є предметом оскарження у межах даної справи, а вирішуючи питання правомірності оскаржуваних постанов про накладення штрафу, суд, згідно імперативних вимог ч.2 ст. 2 КАС України, перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку на оскарження постанов про накладення штрафів, колегія суддів зазначає наступне.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати своє право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку, визначеного статтею 123 КАС України.
За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.
Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 КАС України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Відтак, в даному випадку строк звернення до суду обчислюється з того моменту, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2021 року ОСОБА_1 Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про направлення виконавчого провадження № 9853366 за місцем його проживання.
15 березня 2021 року було прийнято постанови державного виконавця, якими внесено зміни до реєстраційних даних боржника шляхом вказання його актуальної адреси, а також передано матеріали виконавчого провадження до Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Постановою державного виконавця Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08 квітня 2021 року було прийнято виконавче провадження №9853366.
В подальшому, 16 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №9853366 та отримання належним чином засвідчених копій постанов, якими до нього було застосовано штрафи.
Жодних доказів ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження раніше або отримання інших виконавчих документів матеріали виконавчого провадження, надані відповідачами до суду, не містять.
За таких обставин, враховуючи що до суду позовну заяву було направлено 20 квітня 2021 року, колегія суддів вважає, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 287 КАС України.
Щодо доводів апелянта, що відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент відкриття даного виконавчого провадження) боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, колегія суддів зазначає наступне.
Так, на момент відкриття виконавчого провадження 20.10.2008 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, статтею 31 якого було урегульовано час провадження виконавчих дій. Водночас, статтею 27 вказаного Закону було передбачено порядок направлення документів виконавчого провадження. При цьому,вимогами ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV було передбачено обов`язок  державного виконавця,  починаючи виконувати рішення,  пересвідчитися, чи  отримана боржником  копія  постанови  про відкриття  виконавчого  провадження. 
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року – залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),     Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець 

        Суддя:                                                                                     Л.Є. Зуєва