ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 серпня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №950/2339/20 
Номер провадження 22-ц/816/1290/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Бакланова Р.В. у м. Лебедин Сумської області,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, що продовжує навчання,
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду із позовом, свої вимоги мотивувала тим, що  ОСОБА_1  та  ОСОБА_3  є її батьками. 
Заявниця навчається за денною формою за державним замовленням у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» за спеціальністю «Менеджмент». 
У зв`язку з продовженням навчання на денному відділенні заявниця не має змоги працевлаштуватися та забезпечувати себе необхідним для проживання самостійно, несе витрати на проїзд до місця навчання, харчування, засоби гігієни, одяг, взуття, канцелярські товари, підручники, тощо, тому потребує матеріальної допомоги. 
Відповідач добровільно коштів на утримання доньки не надає. 
Посилаючись на зазначені обставини,  ОСОБА_2  просила суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь аліменти на період навчання у твердій грошові сумі, у розмірі 2000 грн на місяць.
Заочним рішенням Лебединськогорайонного суду Сумської області від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволений.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до закінчення навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно на час навчання, але не пізніше досягнення нею 23-х річного віку. Стягнення аліментів розпочато з 10 грудня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.
Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 09 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд указаного заочного рішення відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1  подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що відповідач має незадовільний майновий стан, на його утриманні перебуває хвора матір, за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2020 року він сплачує аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стан здоров`я відповідача також незадовільний. Заявник стверджує, що змушений брати кошти в борг для виконання своїх зобов`язань з утримання сина. Крім того, він не може працевлаштуватися, зокрема водієм, оскільки через заборгованість, його обмежено у праві керування транспортними засобами. Місцева філія центру зайнятості населення відмовила заявнику у сприянні працевлаштуванню. Зазначені обставини, на думку, апелянта свідчать про те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці.
Позивачка у встановлений судом строк письмового відзиву на апеляційну скаргу не надала.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
З змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що між сторонами виник спір про стягнення аліментів, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками повнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5). 
З 04 жовтня 2017 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване у АДРЕСА_1 (а.с. 4).
У період з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року ОСОБА_2 здобувала освітній ступень «бакалавр» за спеціальністю «Менеджмент» у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» за денною формою навчання за державним замовленням (а.с. 6).
Місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).
Розмір доходу відповідача відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року становить 4391,30 грн (а.с. 60).
ОСОБА_1 також надав до суду копії медичної документації його матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: результати медичних обстежень датовані 18 серпня 2017 року, 17 липня 2019 року, 16 грудня 2019 року, 15 грудня 2020 року, 04 січня 2021 року, консультативні висновки лікарів від 17 липня 2019 року та від 15 грудня 2020 року, виписку з історії хвороби про перебування на стаціонарному лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні у період з 14 вересня 2017 року по 28 вересня 2017 року (а.с. 50-59). 
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2020 року задоволено позов ОСОБА_3 , стягнуто ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 78-79).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання і потребує фінансової допомоги.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом першої інстанції враховані правила статей 182,199 СК України, надано оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач зазначив, що має на утриманні матір, на підтвердження своїх доводів надав до суду копії медичних документів.
Проте подані заявником результати медичних обстежень матері, датовані 18 серпня 2017 року, 17 липня 2019 року, 16 грудня 2019 року, 15 грудня 2020 року, 04 січня 2021 року, консультативні висновки лікарів від 17 липня 2019 року та від 15 грудня 2020 року, виписка з історії хвороби про її перебування на стаціонарному лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні у період з 14 вересня 2017 року по 28 вересня 2017 року не є належними доказами перебування ОСОБА_5 на утриманні відповідача, оскільки не підтверджують витрат на лікування матері, які поніс саме ОСОБА_1 . Зазначений довід апеляційної скарги також викликає сумнів, з огляду на підтверджений відповідачем розмір офіційного доходу за 2020 рік. 
Твердження заявника про перебування на його утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , також не є підставою для відмови в надані фінансової підтримки старшій доньці, оскільки батьки не мають компенсувати утримання однієї дитини за рахунок позбавлення утримання іншої дитини.
Посилання відповідача на незадовільний стан здоров`я, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки жодних належних доказів обмеження працездатності ОСОБА_1 через стан здоров`я матеріали справи не містять.
Враховуючи, що відповідач працездатного віку, перешкод до працевлаштування, пов`язаних зі станом здоров`я не має, колегія суддів погоджується, що не зважаючи на його участь в утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ОСОБА_1 має можливість надавати утримання старшій доньці.
05 серпня 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення до справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції.
За змістом частин 3, 8 статті 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частин 2, 3 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи, що відповідач надав до суду докази на підтвердження обмежень у праві керування транспортним засобом та арешту коштів боржника, встановлених державним виконавцем 22 квітня 2021 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення від 10 лютого 2021 року, вказані докази не приймаються апеляційним судом та не підлягають врахуванню при апеляційному перегляді справи, як такі, що підтверджують обставини, які не існували на час розгляду спору судом, та подані з порушенням вимог процесуального закону.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для зміни або скасування рішення.
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду по суті спору, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
                                                           п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                         О. І. Собина

Судді:                                                                                                     Т.А. Левченко

                                                                        С.С. Ткачук