Ухвала
Іменем України 
23 вересня 2021 року
м. Київ
справа №  227/5087/20
провадження №  51-4095 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 05 квітня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 05 квітня 2021 року  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гянджа Азербайджану, громадянина Азербайджану, який мешкає за адресою: 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за ст. 116 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним в умисному вбивстві, вчиненому у стані сильного душевного хвилювання за наступних обставин. ОСОБА_5 мешкав разом зі своїм батьком ОСОБА_6 
за адресою:  АДРЕСА_1 , і між ними неодноразово відбувалися сварки з приводу того, що  ОСОБА_5  ніде 
не працював та не забезпечував себе матеріально, що не подобалося його батьку. 
08 жовтня 2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_5  знаходився в приміщенні кухні кафе «Міміно», яке розташоване за адресою: проспект Перемоги, 12 у м. Добропіллі Донецької області, разом зі своїм батьком ОСОБА_6 , який працював у вказаному закладі поваром. ОСОБА_6  перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав дорікати  ОСОБА_5 , що той ніде не працює, не допомагає йому по роботі на кухні, не поважає батька,
 при цьому висловлювався на адресу свого сина нецензурною лайкою, ображав його, принижуючи честь та гідність, та провокував конфліктну ситуацію, на що останній 
не реагував. ОСОБА_6 почав хапати  ОСОБА_5  руками 
за одежу, штовхати його, а також, взявши спочатку до рук два шампури, а потім ніж, погрожував ними своєму сину, спонукаючи його до бійки. На вказані дії свого батька  ОСОБА_5  просив його заспокоїтись і не ганьбити перед іншими людьми та відходив в іншу частину кухні. Однак ОСОБА_6 продовжував свої дії, підходив до нього, штовхав руками, хапав за одяг, при цьому продовжував висловлюватись на адресу  ОСОБА_5  нецензурною лайкою, образами. Така протиправна агресивна поведінка ОСОБА_6 , яка виразилася 
у тривалому знущанні над  ОСОБА_5 , приниженні його честі 
та гідності, які, на фоні афектогенної, психотравмуючої ситуації, він сприйняв як тяжку образу та загрозу основним життєвим цінностям, раптово викликала у останнього стан сильного душевного хвилювання, тобто екстремальний психічний стан дезорганізації в свідомості і діяльності людини.
В цей же день приблизно о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на кухні вказаного кафе «Міміно», перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, схопив зі столу кухонний ніж, яким умисно завдав ОСОБА_6 дванадцять ударів у життєво важливі органи – грудну клітину та живіт.
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5  потерпілому ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: дванадцяти колото-різаних поранень тулубу, з них три проникаючих в плевральну порожнину 
з ураженням перикарду, серця та лівої легені; шість проникаючих в черевну порожнину з ураженням сальнику, брижі товстої кишки, петель тонкої кишки, 
та три не проникаючих в плевральну чи черевну порожнини, ускладнених гострою крововтратою (загальна внутрішня кровотеча 1950 мл), в результаті яких 
ОСОБА_6 помер на місці.
Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок гострої крововтрати після отриманих в період часу не більше двох-трьох десятків хвилин до смерті множинних (дванадцять) колото-різаних поранень тулубу, з них три проникаючих в плевральну порожнину з ураженням перикарду, серця та лівої легені, шість проникаючих 
в черевну порожнину з ураженням сальнику, брижі товстої кишки, петель тонкої кишки.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій 
ОСОБА_5 , вказує на неправильне застосуванням закону України 
про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, у зв`язку з чим просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання та, з урахуванням ст. 69-1 КК, та призначити покарання 
у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. 
Обґрунтовуючи свою позицію, посилається на те, що існували усі підстави для призначення ОСОБА_5 покарання з урахуванням ст. 69-1 КК, оскільки наявні пом`якшуючі покарання обставини, передбачені частинами 1, 2 ст. 66 КК, 
та відсутні обставини, які обтяжують засудженому покарання. Зокрема прокурор вказує на визнання засудженим вини, щире каяття, на те, що потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомляв про жорстоке ставлення їх померлого батька до засудженого, відсутність претензій до брата, відсутність матеріальної шкоди та визнав подальші дії засудженого такими, що стали належним відшкодуванням шкоди.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження             та обговоривши доводи касаційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла                    висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК, та кваліфікація його дій 
у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються. 
Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно 
зі ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого – щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, характеризується задовільно, на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також інформацію, викладену у досудовій доповіді органу пробації, про те, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку 
для суспільства, та призначив покарання у виді позбавлення волі, наближене 
до середньої межі санкції ст. 116 КК. 
Підстав для призначення покарання з урахуванням ст.69-1 КК суд не встановив. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_5 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційних скарг, у тому числі прокурора, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, дав на них мотивовану відповідь 
й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно розміру покарання, не знайшовши також підстав для призначення покарання з урахуванням ст.69-1 КК.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, доводи прокурора про незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, а саме: призначення ОСОБА_5 покарання 
з урахуванням ст. 69-1 КК, є безпідставними.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості 
та індивідуалізації є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нимнових злочинів і не може вважатися явно несправедливим через суворість чи недостатнім для досягнення мети заходу примусу. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з наведених у ній мотивів, а тому відповідно до п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Краматорського міського суду Донецької області 
від 05 квітня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 09 червня 
2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                            ОСОБА_3