КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №363/242/16-ц                                                                   головуючий у суді І інстанції: Котлярова І.Ю.
провадження №22-ц/824/10220/2021                                          головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
17 серпня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та просила визнати недійсним заповіт від 18 червня 2008 року, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 .
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.07.2018 року обґрунтувала заявлені вимоги наступним. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , якого позивач доглядала досить тривалий час. За життя, ОСОБА_3 було складено заповіт на ім`я позивача, посвідчений 29.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Л.О., згідно якого ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2 .. Проте, під час розгляду іншої цивільної справи позивачу стало відомо, про наявність ще одного заповіту від 18.06.2008 року, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 515, згідно якого ОСОБА_3 , начебто заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований в АДРЕСА_1 і все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом на користь ОСОБА_1 . 
Вважає, що даний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний судом недійсним, тому що на час посвідчення заповіту, тобто на 18.06.2008 року волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало його волі, оскільки він страждав на хронічне психічне захворювання і в момент укладення заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.01.2016 року у цивільній справі № 2-1/15 за позовом ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майно та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Нижчедубечанська сільська рада Вишгородського району, Територіальнй центр соціального обслуговування пенсіонерів, одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області, про визнання недійсним заповіту, було встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, оскільки згідно акту № 23-ц та висновку № 19 посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 з 2005 року по день своєї смерті мав хронічне стійке психічне захворювання - параноїд пізнього віку і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зокрема, актом посмертної судово-психіатричної експертизи № 23-ц від 10.06.2014 року, було встановлено, що у ОСОБА_3 мали місце явища параноїку пізнього віку, що проявлялося головним чином маяченням малого розмаху із тематикою шкоди, пограбування, отруєння, відносно простими обманами сприйняття відповідного змісту (мнимі запахи, вкусові відчуття, стуки, шуми,окремі зорові обмани). Підекспертний був впевнений, що він є об`єктом посягань з боку родичів, у нього мали місце ефективні розлади у вигляді маячного настрою, депресій, тривоги. Дане захворювання протікає хронічно із загостреннями, які часто виникають під впливом зовнішніх факторів, що і обумовило поверхневе сприйняття підекспертного деякими свідками, як людини без психічних розладів. Психічні розлади у ОСОБА_3 станом на 25 та 29 грудня 2009 року супроводжувалися значним зниженням критичних здібностей і мали суттєвий вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З висновку судово-психіатричного експерта № 19, складеного комісією УНДІ ССПН МОЗ України від 18.06.2015 року також вбачається, що ОСОБА_3 під час посвідчення доручення 25.12.2009 року та складання заповіту 29.12.2009 року виявляв ознаки органічного маячного розладу (МКХ-10. F06.2). За своїм психічним станом на момент підписання вказаного доручення та заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 з 2005 року по 2012 рік перебував на психіатричному диспансерному обліку з діагнозом F 06.2. 
Складання оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкоємця, що є не додержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. А тому просила суд визнати заповіт від 18.06.2008 року, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , недійсним та стягнути з ОСОБА_1 на її користь усі судові витрати.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року задоволено. Визнано недійсним заповіт від 18.06.2008 року, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 515, згідно якого ОСОБА_3 , заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований в АДРЕСА_1 і все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом на користь ОСОБА_1 .
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та визнати позивача у даній справі особою, яка зловживає своїми процесуальними правами. 
Вказує, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року визнано за ОСОБА_1 право власності за заповітом в порядку спадкування , після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого в АДРЕСА_1 . Визнано довіреність від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену 25.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною за №3602-недійсною. Визнано заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений 29.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною на ім`я ОСОБА_2 недійсним та скасовано його. В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року апеляційну скаргу відхилено, а рішення суду залишено без змін. 
Зазначає, що на іншу 1/2 частину будинку вона має право згідно заповіту від імені її дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 про визнання заповіту на ім`я ОСОБА_1 достовірно відомо, оскільки заповіт на ім`я позивача визнано недійсним, а тому вважає, що ОСОБА_2 не може бути належним позивачем у даній справі.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заповіт від 18.06.2008 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 515, складений на користь ОСОБА_1 та посвідчений 18.06.2008 секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. слід визнати недійним, оскільки на момент його складення спадкодавець ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем.
Відповідно до постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва від 29.11.2012 року, актовий запис № 19, виданого Виконавчим комітетом Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.
18.06.2008 року, ОСОБА_3 був складений заповіт на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 515, згідно якого ОСОБА_3 , заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований в АДРЕСА_1 і все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом заповів ОСОБА_1 .
25.12.2009 року ОСОБА_3 був складений заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Гуль Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3-3601, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом заповів ОСОБА_2 .
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.01.2016 року у справі № 2-1/15 за позовом ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майно та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Нижчедубечанська сільська рада Вишгородського району, Територіальнй центр соціального обслуговування пенсіонерів, одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області про визнання недійсним заповіту позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності за заповітом в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого в АДРЕСА_1 . Визнано довіреність від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену 25.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною за № 3602 недійсною. Визнано заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений 29.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною на ім`я ОСОБА_2 недійсним та скасовано його.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 09.06.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.01.2016 року залишено без змін.
Згідно спадкової справи № 557/2012 щодо майна померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори із заявою від 15.05.2013 про прийняття спадщини за заповітом від 18.06.2008 року за № 515, посвідченим секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. В свою чергу, позивач також звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори із заявою від 19.12.2012 року вступила в спадщину за заповітом від 25.12.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Л.О. за №3-3601.
Відповідно до ст. 143 ч. 1 ЦПК України, що діяла в редакції на момент призначення експертизи, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, судом було призначено судову почеркознавчу експертизу.
Згідно висновку від 30.01.2018 року № 19/8-4/419-СЕ/18 складеного експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» в заповіті від 18.06.2008 року, складеного ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1 , посвідченого секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 515 - виконаний ОСОБА_3 .
Актом посмертної судово-психіатричної експертизи № 23-ц від 10.06.2014 року, було встановлено, що у ОСОБА_3 мали місце явища параноїку пізнього віку, що проявлялося головним чином маяченням малого розмаху із тематикою шкоди, пограбування, отруєння, відносно простими обманами сприйняття відповідного змісту (мнимі запахи, вкусові відчуття, стуки, шуми,окремі зорові обмани). Підекспертний був впевнений, що він є об`єктом посягань з боку родичів, у нього мали місце ефективні розлади у вигляді маячного настрою, депресій, тривоги. Дане захворювання протікає хронічно із загостреннями, які часто виникають під впливом зовнішніх факторів, що і обумовило поверхневе сприйняття підекспертного деякими свідками, як людини без психічних розладів. Психічні розлади у ОСОБА_3 станом на 25 та 29 грудня 2009 року супроводжувалися значним зниженням критичних здібностей і мали суттєвий вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
В акті № 23-ц експерти відділення амбулаторних експертиз КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» зробили висновок, що « ОСОБА_3 на момент посвідчення доручення 25.12.2009 року та на момент складання заповіту 29.12.2009 року страждав на параноїд пізнього віку внаслідок несприятливого перебігу церебросклерозу, тому він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними».
З висновку судово-психіатричного експерта № 19, складеного комісією УНДІ ССПН МОЗ України від 18.06.2015 року також вбачається, що ОСОБА_3 під час посвідчення доручення 25.12.2009 року та складання заповіту 29.12.2009 року виявляв ознаки органічного маячного розладу (МКХ-10. F06.2). За своїм психічним станом на момент підписання вказаного доручення та заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
ОСОБА_3 з 2005 року по 2012 рік перебував на психіатричному диспансерному обліку з діагнозом F 06.2, що підтверджується довідкою виданою лікарем-психіатром Вишгородської ЦРЛ.
Згідно висновку № 3 від 03.03.2020 року складеного експертами державної установи «Науково-дослідного інституту психіатрії МОЗ України», ОСОБА_3 під час складання заповіту від 18.06.2008 року на ім`я ОСОБА_1 виявляв ознаки органічного маячного розладу та за своїм психічним станом ОСОБА_3 на момент складання заповіту від 18.06.2008 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Згідно висновку № 3 від 03.03.2020 року факт неадекватної поведінки та лікування в психіатричному стаціонарі у 2005 році підтверджують всі свідки та учасники судового процесу, які були допитані при розгляді цивільної справи №2-1/14 (провадження №2/363/1/14). Вони повідомляли про неадекватну поведінку ОСОБА_3 з 2005 року та описували його стан, який відповідає записам в медичній документації психіатричних закладів. Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не заперечували факт неадекватної поведінки та лікування в психіатричній лікарні у 2005 році, але ОСОБА_6 , ОСОБА_7 свідчили, що після виписки ОСОБА_3 був нормальною, адекватно людиною. Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 взагалі не помічали відхилень в психічному стані ОСОБА_3 , що може бути обумовлено особливістю психопатологічної картини при інвалюційних психозах, коли маячення, зазвичай, спрямоване на певних осіб і за рахунок збереженості особистісних ресурсів проявляється невиразно і не розголошується стороннім особам.
Таким чином, результати аналізу матеріалів цивільної справи, медичної документації, співставлення отриманих даних з діагностичними стандартами та діючою в Україні міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду (МКХ-10), свідчать про те, що ОСОБА_3 під час складання заповіту від 18.06.2008 року виявляв ознаки тяжкого хронічного психічного розладу у вигляді інвалюційного психозу (параноїду пізнього віку), що за Міжнародною кваліфікацією хвороб 10-го перегляду відповідає органічному маячному розладу (шифр за МКХ-10 Б06.2). Дані психічні розлади у ОСОБА_3 позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними. Тобто, ОСОБА_3 під час складання заповіту від 18.06.2008 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 під час складання заповіту від 18.06.2008 року на ім`я ОСОБА_1 виявляв ознаки органічного маячного розладу та за своїм психічним станом ОСОБА_3 на момент складання заповіту від 18.06.2008 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не може бути належним позивачем у даній справі, оскільки заповіт на її ім'я  визнаний у судовому порядку не дійсним, суд апеляційної інстанції не приймаає до увагу, оскільки  на момент подачі позовної заяви, заповіт не був визнаний не дійсний. Крім того, обидві сторони писали заяви про прийняття спадщини за заповітом та в матеріалах справи наяні дві експертизи щодо ОСОБА_3 , який вказують, що на момент складання двох заповітів, останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. ст. 225, 1223, 1247 ЦК УкраїниЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.                                                                         На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «18» серпня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко      	
Судді	Д.Р. Гаращенко       О.І. Сліпченко