Ухвала
 
20 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 369/16699/20
провадження № 61-13264ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал-2" (далі - ТОВ "Петрівський квартал-2", Товариство) пені за неналежне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру та стягнення моральної шкоди.
 
Позовні вимоги мотивував тим, що 23 серпня 2017 року між ним та ТОВ "Петрівський квартал-2" укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Згідно умов договору предметом договору є майнові права на квартиру, які після прийняття об`єкта в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку. Договором також визначено, що орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - 30 вересня 2018 року.
 
Позивач, посилаючись на те, що відповідач в порушення умов договору не виконав своє зобов`язання щодо строків прийняття об`єкта в експлуатацію просив стягнути з останнього пеню у розмірі 267 556,15 грн.
 
Також вказував, що внаслідок тривалого невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором він зазнав душевних страждань, оскільки було принижено його честь та гідність, як особи, яка у відповідь на повне виконання своїх обов`язків за договором розраховувала на належне виконання обов`язків відповідачем; стосовно долі своїх грошових коштів, сплачених на виконання умов договору; зазнав незручностей, пов`язаних з необхідністю підготовки звернень, спрямованих на досудове врегулювання спору; зазнав незручностей у зв`язку з пошуком іншого житла. За таких обставин просив стягнути з ТОВ «Петрівський квартал-2» моральну шкоду, яку він оцінює в 368 027,72 грн.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав 05 серпня 2021 року до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2., на рішення Києво-Святошинського суду районного Київської області від 16 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року.
 
У касаційній скарзі зазначається про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 369/6303/19. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень і  вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. 
 
У вересні 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2021 року особою, яка подала касаційну скаргу, засобами поштового зв`язку подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень  і уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особи, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              І. О. Дундар