УХВАЛА

22 липня 2021 року 
Київ
справа №520/12916/19
адміністративне провадження №К/9901/23282/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
під час розгляду в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №520/12916/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Харківагроснаб» до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Харківагроснаб» (далі - позивач, ТОВ «Харківагроснаб») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 листопада 2019 року №00000480517, №00000470517. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року, адміністративний позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що долучені до матеріалів справи первинні документи в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Щодо наявних кримінальних проваджень стосовно контрагентів позивача, суд першої інстанції, з посиланням на постанови Верховного Суду від 20 лютого 2018 року (справа №826/6280/13-а), від 8 серпня 2018 року (справа №820/4428/17), Верховного Суду України від 5 липня 2016 року (справа №21-1793а16), вказав, що сам по собі факт порушення кримінальної щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій. Суд вказав, що у матеріалах справи відсутні вироки, якими було б встановлено факт фіктивності операцій між позивачем та його контрагентами. 
Апеляційний суд в повній мірі погодився з такими висновками та додатково зазначив, що факт порушення кримінальних справ відносно контрагентів позивача не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків за результатами спірних господарських операцій. У разі підтвердження факту отримання послуг/товарів платник податків не може відповідати за порушення, допущені виконавцем якщо не буде доведено його безпосередню участь зловживанні цієї особи. У підтвердження своєї позиції апеляційний суд послався на постанови Верховного Суду від 20 лютого 2018 року (справи №826/6280/13-а, №813/4931/13-а), від 6 лютого 2018 року (справа №804/4940/14).
Не погодившись з судовими рішеннями, ГУ ДПС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове про відмову в позові.
За змістом касаційної скарги підставою касаційного оскарження позивач вказав пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Скаржник зазначив, що поряд із наведеними судами попередніх інстанцій рішеннями Верховного Суду існують постанови Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа №21-421а11), від 22 листопада 2016 року (справа №826/11397/14), від 24 травня 2016 року (справа №21-5332а15), від 14 червня 2016 року (справа №21-1318а16), Верховного Суду від 28 серпня 2018 року (справа №804/8332/17), від 22 січня 2019 року (справа №826/18174/13-а), від 31 березня 2020 року (справа №520/8893/18), в яких суд касаційної інстанції зазначав, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Верховний Суд ухвалою від 28 жовтня 2020 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС з метою перевірки доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктами 2 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Спірним питанням у цій справі, в межах якого відкрито касаційне провадження, є правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права під час надання правової оцінки доводам контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Агрозбут Полтава», ТОВ «Райджен» з огляду на те, що указані контрагенти фігурують у кримінальних провадженнях №32018220000000169 від 7 серпня 2018 року та №42016000000002035 від 4 серпня 2016 року відповідно, а згідно з протоколом допиту від 20 червня 2019 року директор ТОВ «Агрозбут Полтава» ОСОБА_1 заперечує свою причетність до ведення господарської діяльності вказаного підприємства.
Під час касаційного розгляду встановлено, що Верховний Суд ухвалою від 28 квітня 2021 року справу № 160/3364/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Офісу великих платників податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, предметом розгляду якої є подібні правовідносини, передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Підставою для передачі справи № 160/3364/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду стало те, що колегія суддів дійшла висновку про необхідність відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у справах №810/5645/14 (постанова від 22 вересня 2015 року, провадження №21-887а15), №826/3477/13-а (постанова від 3 листопада 2015 року, провадження №21-4471а15), №826/15034/14 (постанова від 1 грудня 2015 року, провадження №21-3788а15), відповідно до яких статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю та господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, а також, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо посадових осіб контрагентів не було винесено вироків, не може спростовувати достовірність їхніх пояснень щодо характеру укладених угод і фактичного здійснення операцій за цими угодами.
Таку необхідність колегія суддів мотивувала, зокрема тим, що факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, якщо іншими наданими доказами рух товару і зміни в активах/зобов`язаннях платника податків підтверджуються. Як наслідок, існує нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення та здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій з урахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Норми матеріального права не можуть пов`язувати визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковою наявністю вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво.
Матеріали кримінального провадження стосовно посадових осіб контрагентів не є належними та допустимими доказами безтоварності операцій, якщо таким матеріалам не дана правова оцінка компетентним судом, що знаходить своє вираження, наприклад, у формі вироку у відповідному кримінальному провадженні.
Зазначені обставини у своїй сукупності зводять нанівець значення для платника податків обраного Верховним Судом України способу захисту порушених прав і обумовлюють необхідність в обранні інших способів судового захисту.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 23 червня 2021 року прийняла до розгляду справу №160/3364/19 і призначила її до розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів також враховує, що в ухвалі від 28 квітня 2021 року Верховний Суд вказав про необхідність відступу від висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 22 вересня 2015 року (справа №810/5645/14), яка містить посилання на постанову Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа №21-421а11). Скаржник у касаційній скарзі в обґрунтування своєї позиції, серед іншого, наводить посилання також і на постанову Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа №21-421а11).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі, зокрема, у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
З огляду на викладене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/3364/19.
Керуючись статтями 236, 355 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі №520/12916/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Харківагроснаб» до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 160/3364/19.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає. 

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко